ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року	Львів	Справа № 140/2341/19 пров. № А/857/2498/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,
з участю секретаря судового засідання –     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 140/2341/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя в 1-й інстанції - Лозовський О. А.,
час ухвалення рішення - 22.10.2019 року,
місце ухвалення рішення - м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення – не зазначена,

                                                           в с т а н о в и в:

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» звернулося в суд з позовом до відповідача – Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 липня 2019 року №0007621404 та №0007631404.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 10 липня 2019 року №0007621404 та №0007631404.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що  судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що за умовами договору поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року, укладеного ТзОВ «Агротехніка» (покупець) з СВК «Три Колоси України» (продавець), останній зобов`язується поставляти покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах цього договору. Поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування товару, асортимент, одиниця виміру, ціна товару визначаються у специфікаціях на товар, підписаних уповноваженими особами представниками сторін. Крім того, постачальник зобов`язується надати в момент передачі товару покупцю належно оформлені документи: оригінал накладних; оригінали товарно-транспортних накладних; податкову накладну, складену в електронній формі; завірені копії договорів та заявок на переведення товару; інші документи, вказані у підписаній специфікації. Товар приймається за кількістю та якістю в місці, куди товар поставляється на підставі транспортних накладних та інших супровідних документах, які підтверджують якість та повноту товару. Зазначає, що у поданих платником специфікаціях №1, №2 до договору поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року вказано, що постачальник заявляє та гарантує, що є виробником товару. Звертає увагу, що передача товару, згідно зі специфікацій до договору, здійснювалась на умовах СРТ транспортом постачальника, однак за даними баз даних НАІС ДДАІ МВС у СВК «Три колоси України» відсутні зареєстровані транспортні засоби, а послуги із транспортування згідно з даними ЄРПН не отримувались. Також зазначає, що у СВК «Три Колоси України» відсутні земельні ділянки в користуванні, власності чи на правах оренди. Згідно з інформаційними базами контролюючого органу СВК «Три Колоси України» не подавало за 2018 рік звітність по земельному податку та/або орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності, не є платником фіксованого сільськогосподарського податку, у нього відсутні об`єкти нерухомості, транспортні засоби, власні та орендовані основні засоби, а тому вищезазначені обставини свідчать про не підтвердження факту вирощування СВК «Три Колоси України» сої. Зазначає, що СВК «Три Колоси України» є учасником схем постачання та використання сумнівного податкового кредиту за вересень 2018 року в парі з контрагентами СГ «Сумиагровектор» та ТОВ «СНТК». Таким чином, вважає, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо фактичне здійснення господарської операції відсутнє, то відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені з дотриманням норм чинного податкового законодавства. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки податковим органом у тексті актів перевірки підтверджено факт реєстрації в ЄРПН податкових накладних, виписаних СВК «Три Колоси України» на адресу ТзОВ «Агротехніка» на загальну суму 2341737,80 грн, в т.ч. ПДВ 390289,62 грн, а тому відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України у ТзОВ «Агротехніка» були достатні підстави для включення цих податкових накладних до складу податкового кредиту. Зазначає, що у ході перевірки податковому органу було надано перелік необхідних документів, що підтверджують придбання, оплату та використання у господарській діяльності отриманих від СВК «Три Колоси України» товарів, а саме: договір поставки № КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року та специфікації №1 і №2 до нього, видаткові накладні, платіжні доручення, накладні на переміщення зі складів у екструдерний цех придбаної у СВК «Три Колоси України» сої, звіти з виробництва екструдованої сої, яка в подальшому використовується для виробництва комбікормів. Крім того, вважає, що посилання податкового органу на відсутність товарно-транспортних накладних є безпідставними, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №816/1587/17 товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Звертає увагу, що твердження апелянта про відсутність у СВК «Три Колоси України» власних чи орендованих основних засобів та відсутність даних про отримання вказаною особою послуг з перевезення товару не може бути підставою для висновків податкового органу про відсутність факту здійснення господарської операції за участю ТзОВ «Агротехніка», за результатами якої останнім було сформовано податковий кредит. Наведена в акті перевірки інформація про взаємовідносини СВК «Три Колоси України» з третіми особами СГ «Сумиагровектор», ТОВ «СНТК», з якими ТзОВ «Агротехніка» взагалі не здійснювало господарських операцій також не може бути правовою підставою для висновків органів ДФС щодо наявності в діях ТзОВ «Агротехніка» порушень норм та вимог чинного законодавства України, а тому вважає, що незалежно від того чи мали, чи ні місце порушення законодавства з боку СВК «Три Колоси України» податковий орган не має права стверджувати про порушення ТзОВ «Агротехніка» вимог податкового законодавства, оскільки в акті перевірки не наведено жодного доказу наявності порушень у діях саме ТзОВ «Агротехніка». Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження. 

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року замінено відповідача Головне управління ДФС у Волинській області правонаступником - Головним управлінням ДПС у Волинській області.

Представник позивача – Мартинюк С. В. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Представник відповідача (апелянта) – Виш А. А. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 07 по 20 травня 2019 року співробітниками Головного управління ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Агротехніка» з питань дотримання податкового та іншого законодавства за вересень 2018 року.
За результатами перевірки складено акт від 27 травня 2019 року №11267/03-20-14-04/21750952 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка» (код ЄДРПОУ 21750952)», на який позивачем були подані письмові заперечення.
На цій підставі ГУ ДФС у Волинській області наказом №2240 від 21 червня 2019 року було призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка» з питань, що становили предмет заперечень №1-4/432 від 11 червня 2019 року на акт документальної позапланової перевірки ТзОВ «Агротехніка» №11267/03-20-14-04/21750952 від 27 травня 2019 року.
За результатами вказаної перевірки складено акт №14097/14-04/21750952 від 05 липня 2019 року, яким встановлено порушення позивачем, зокрема:
- пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 ПК України, в результаті ТзОВ «Агротехніка» завищено податковий кредит на загальну суму 390290,00 грн за січень 2019 року, що призвело до завищення рядка 19 (від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) на суму 166527,00 грн, рядка 21 (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) на суму 390290,00 грн;
- пункту 134.1 статті 134, підпункту 135.1.1 пункту 135.1 статті 135 ПК України, та пунктів 5, 7, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня1999 року за №860/4153, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті всього в сумі 35126,00 грн, в т.ч. за 4 квартал 2018 року в сумі 351261,00 грн.
За наслідками перевірки ГУ ДФС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення: форми «В4» від 10 липня 2019 року №0007631404, про визначення завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 390290,00 грн та форми «Р» від 10 липня 2019 року №0007621404 про збільшення суми грошового зобов`язання податку на прибуток підприємств на загальну суму 526891,50 грн, з яких 351261,00 грн - збільшення податкового зобов`язання, 175 630,50 грн - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено того факту, що господарські операції між ТзОВ «Агротехніка» та СВК «Три Колоси України», за якими позивач формував податковий кредит та витрати, не носили реального характеру, оскільки позивач надав належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують факт здійснення господарських операцій та отримання товару в межах здійснення господарської діяльності позивача, а тому в ході з`ясування обставин у справі по суті викладені в акті перевірки висновки податкового органу не знайшли свого підтвердження, відтак позов підлягає до задоволення шляхом прийняття рішення про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10 липня 2019 року №0007621404 та №0007631404.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Ст.135 ПК України передбачає, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно зі статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
За приписами п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
П.198.6 ст.198 ПК України передбачає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За приписами ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (із змінами та доповненнями) для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників)
Ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтується, зокрема на таких принципах: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарської операції та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі (абзац другий); превалювання сутності над формою - операції обліковується відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (абзац сьомий).
Згідно з п.3 розділу III Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №1 фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою).
Положення (Стандартом) бухгалтерського обліку №15 «Дохід», затвердженим наказом Міністерства фінансів України №290 від 29 листопада 1999 року передбачає, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до п.7 цього Положення доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка ) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); Б) інші операційні доходи; фінансові доходи; Г) інші доходи.
Згідно з ч.1,2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що правові наслідки у виді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку. При цьому, кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для донарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на прибуток стало заниження за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року ТзОВ “Агротехніка” інших доходів на суму безоплатно отриманих оборотних активів (сої) в розмірі 1951448,00 грн.
У ході проведення контролюючим органом перевірок у період з 07 травня 2019 року по 20 травня 2019 року та з 21 липня 2019 року по 27 липня 2019 року останнім встановлено не підтвердження факту поставки сої між ТзОВ “АГРОТЕХНІКА” та постачальником СВК “Три Колоси України” у вересні 2018 року на загальну суму 1951448,00 грн, в тому числі ПДВ 390290,00 грн відповідно до договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року та специфікації №1 і №2 до нього.
З акту перевірки від 27 травня 2019 року №11267/03-20-14-04/21750952 вбачається, що ГУ ДФС у Волинській області встановило, шо у період вересня 2018 року на адресу ТзОВ “Агротехніка” згідно з даних Єдиного реєстру податкових накладних СВК “Три Колоси України” виписано податкові накладні на придбання сої у кількості 218,854 тон на загальну суму 2341737,80 грн, в т. ч. ПДВ 390289,62 грн.
У податковому обліку ця господарська операція відображена в податковій декларації з ПДВ за січень 2019 року, а саме: в додатку №5 “Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів” (вх.№9026034436 від 19 лютого 2019 року) ТзОВ “Агротехніка” по взаємовідносинах з СВК “Три Колоси України” у січні 2019 року задекларовано податковий кредит на загальну суму 2341737,80 грн, в т.ч. ПДВ 390289,62 грн. по придбанню у вересні 2018 року сої урожаю 2018 року.
Для підтвердження відображення вищезазначеної господарської операції в ході проведення перевірки платником податків було надано договір поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року.
Згідно з умовами цього договору СВК “Три Колоси України” (Постачальник) зобов`язується поставляти ТзОВ “Агротехніка” (Покупцеві) товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах цього договору.
П.1.2 цього Договору передбачає, що поставка товару за цим договором здійснюється окремими партіями. Найменування товару, асортимент, ціна за одиницю товару та інша інформація вказується у специфікаціях, які підписуються уповноваженими представниками сторін.
Відповідно до п.2.1 та п.2.2 Договору поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року передача товару покупцеві здійснюється згідно з правилами “Інкотермс - 2010”, умови поставки кожної партії товару узгоджуються сторонами в специфікації.
Постачальник зобов`язується надати в момент передачі товару покупцю належно оформлені документи: оригінал накладних; оригінали товарно-транспортних накладних; податкову накладну, складену в електронній формі, з дотриманням встановлених законом вимог щодо її оформлення і реєстрації; завірені копії договорів та заявок на перевезення товару; інші документи, вказані у підписаній специфікації.
П.5.3 вищезазначеного Договору передбачає, що товар приймається за кількістю та якістю в місці, куди Товар поставляється, на підставі транспортних накладних та інших супровідних документів, які підтверджують якість та повноту Товару.
Матеріалами справи підтверджується, що ТзОВ “Агротехніка” для перевірки на приймання товару (соя урожаю 2018 року) надало видаткові накладні від 10 вересня 2018 року №37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44 на загальну суму 2341737,80 грн (а.с. 64-71).
Згідно з цими видатковими накладними товарно-матеріальні цінності відвантажив (підпис накладної від постачальника) ОСОБА_1 , отримав від постачальника (підпис накладної від постачальника) ОСОБА_2 .
Крім того, для перевірки контролюючому органу позивач надав специфікації №1, №2 до договору поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року, де зазначено постачальником CРT “Три Колоси України”, а покупцем ТзОВ “Агротехніка”. 
Відповідно до специфікації №1 до договору поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року предметом поставки є: соя урожаю 2018 року у кількості 35 тон, вартістю 374500,00 грн, в т.ч. ПДВ 62416,67 грн; передача товару по цій специфікації здійснюється на умовах СРТ (Інкотермс – 2010) за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Чаруків, вул. Вокзальна, 156; постачальник заявляє та гарантує, що є виробником товару (а.с.62). 
Згідно зі специфікацією №2 до договору поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року предметом поставки є: соя урожаю 2018 року у кількості 185 тон, вартістю 1979500,00 грн, в т.ч. ПДВ 329916,67 грн; передача товару по цій специфікації здійснюється на умовах CРT (Інкотермс-2010) за адресою: Волинська область, Турійський район, смт. Турійськ, вул. Паралельна, 33; постачальник заявляє та гарантує, що є виробником товару (а.с. 63).
При цьому, платіжними дорученнями, а саме: №17059 від 14 вересня 2018 року, №17112 від 20 вересня 2018 року, №17129 від 24 вересня 2018 року, №17255, №17256, №17257 від 09 жовтня 2018 року, №17309, №17310, №17311 від 16 жовтня 2018 року та №18053 від 18 грудня 2018 року підтверджується, що відповідно до виставлених рахунків здійснено оплату за товар (сою) (а.с. 80-89).
Колегія суддів звертає увагу, що на запит ГУ ДФС у Волинській області про надання пояснень та їх документального підтвердження №2929/10/03-20-14-04-11 від 29 січня 2019 року ТзОВ “Агротехніка” надано документи, які підтверджують факт того, що СВК “Три Колоси України” є виробником товару, відповідно до договору поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року. 
Щодо доводів апелянта про те, що передача товару, згідно зі специфікаціями №1 та №2 до договору поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року здійснювалась на умовах СРТ транспортом постачальника, однак за даними баз даних НАІС ДДАІ МВС у СВК «Три колоси України» відсутні зареєстровані транспортні засоби, а послуги із транспортування згідно з даними ЄРПН не отримувались. Крім того, СВК «Три Колоси України» відсутні земельні ділянки в користуванні, власності чи на правах оренди; згідно з інформаційними базами контролюючого органу СВК «Три Колоси України» не подавало за 2018 рік звітність по земельному податку та/або орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності, не є платником фіксованого сільськогосподарського податку, у нього відсутні об`єкти нерухомості, транспортні засоби, власні та орендовані основні засоби, а тому вищезазначені обставини свідчать про не підтвердження факту вирощування СВК «Три Колоси України» сої, то колегія суддів вважає такі базпідставними та зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між ТзОВ “Агротехніка” та постачальником СВК “Три Колоси України” у вересні 2018 року здійснено поставку сої на загальну суму 1951448,00 грн, крім того ПДВ 390290,00 грн, яка була використана в господарській діяльності позивача, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами.
Крім того, ГУ ДФС у Волинській області в ході проведення перевірки встановило факт подальшого використання в господарській діяльності ТзОВ “Агротехніка” товарів аналогічних до тих, що отримані від СВК “Три Колоси Україна” та відображені 10 вересня 2018 року у бухгалтерському обліку ТзОВ “Агротехніка” на суму 1951448,17 грн шляхом збільшення її вартості.
При цьому, під час проведення перевірки ТзОВ “Агротехніка” контролюючому органу було надано перелік необхідних документів, що підтверджують придбання, оплату та використання у господарській діяльності отриманих від СВК “Три Колоси України” товарів, а саме: договір поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05 вересня 2018 року та специфікації №1 та №2 до нього; видаткові накладні (на підтвердження факту передачі товару), платіжні доручення (на підтвердження факту оплати товару), накладні на переміщення придбаної у СВК “Три Колоси України” сої зі складів у екструдерний цех для наступної переробки; звіти з виробництва екструдованої сої, яка в подальшому використовується для виробництва комбікормів; завдання на виробництво комбікормів, з використанням екструдованої сої. Факт надання Позивачем вказаних документів та їх опрацювання представниками податкового органу в ході проведення перевірок відображено в актах перевірок.
Крім того, придбана у СВК “Три Колоси України” соя була у повному обсязі перероблена ТзОВ “Агротехніка” в екструдовану сою та використана в якості сировини для виготовлення комбікормів, відповідно до основного виду діяльності позивача згідно з КВЕД 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах.
Колегія суддів звертає увагу, що актами перевірки №11267/03-20-14-04/21750952 від 27 травня 2019 року та №14097/14-04/21750952 від 05 липня 2019 року підтверджується, що контролюючий орган не зазначив жодних зауважень щодо повноти та правильності оформлення наданих позивачем первинних документів, їх відповідності вимогам чинного законодавства України або стандартам бухгалтерського обліку, однак дійшов висновку про нереальність здійснення вищезазначених господарських операцій, які ґрунтувалися на тому, що СВК “Три Колоси Україна” не могло здійснювати поставку товарно-матеріальних цінностей позивачу з наступних підстав: відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв`язку з відсутністю необхідних трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів; неможливість фактичного здійснення цими контрагентами господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись відсутністю необхідних трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, виробничих потужностей тощо, адже контрагента позивача не позбавлено права залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності.
У свою чергу, визначальним критерієм для підтвердження права платника на податковий кредит є встановлення факту руху активів або зміни зобов`язань платника, наявність ділової мети, а також відсутність факту узгодженості дій платника з недобросовісним контрагентом з метою незаконного отримання податкових вигод, або його обізнаності з такими діями контрагента. При цьому оцінюючи дії платника податків необхідно виходити з принципів «індивідуальної відповідальності» платника, а також «належної обачності», встановлені рішеннями Європейського суду з прав людини у справі «Булвес АТ проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, а також у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року.
Зокрема, в рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» вказано, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.
При цьому, не може вважатися обґрунтованим висновок про не підтвердження факту поставки у зв`язку з відсутністю товарно-транспортних накладних або неналежним їх оформленням, оскільки за умови наявності інших належних доказів товарності, ненадання зазначених документів не позбавляє платника права на формування податкового кредиту. Чинним законодавством України передбачено обов`язковість товарно-транспортної накладної лише у випадку надання послуг з перевезення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи апелянта про відсутність у СВК “Три Колоси України” власних чи орендованих основних засобів та відсутність даних про отримання вказаною особою послуг з перевезення товару не може бути підставою для висновків податкового органу про відсутність факту здійснення господарської операції за участю ТзОВ “Агротехніка”, за результатами якої останнім було сформовано податковий кредит.
Щодо доводів контролюючого органу про те, що СВК «Три Колоси України» є учасником схем постачання та використання сумнівного податкового кредиту за вересень 2018 року в парі з контрагентами СГ «Сумиагровектор» та ТОВ «СНТК», а тому в діях позивача наявні порушення норм податкового законодавства, то колегія суддів зазначає наступне.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. 
Порушення платником податку-постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов`язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов`язань.
Невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19 березня 2020 року у справі №640/22316/18, від 20 березня 2020 року у справі №813/5407/15, від 10 квітня 2020 року  у справі №440/1082/19.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТзОВ “Агротехніка” не здійснювало жодних господарських операцій з СГ «Сумиагровектор» та ТОВ «СНТК», а порушення законодавства з боку СВК “Три Колоси України” не є підтвердженням факту порушення ТзОВ “Агротехніка” вимог податкового законодавства, оскільки в акті перевірки не наведено жодного доказу наявності порушень в діях ТзОВ “Агротехніка”, а тому з врахуванням вищенаведених мотивів доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Крім того, відповідно до норм чинного податкового законодавства, податкова накладна є звітним та одночасно розрахунковим документом. Наявність податкових накладних дійсно є обов`язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.
Згідно зі ст.9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (в редакції, чинній на момент здійснення господарських операцій) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання;    назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України. 
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Договори, податкові, видаткові накладні, платіжні доручення є підставою для податкового та бухгалтерського обліку, якщо вони  засвідчують факт вчинення господарської операції. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкових зобов`язань, разом з тим, спрямованість господарських операцій позивача на реальне настання правових наслідків підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, а тому за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у ПК України не містяться норми, які б покладали відповідальність на платника податку - покупця товару (послуг), щодо обов`язку здійснювати контроль за дотриманням постачальниками вимог законодавства при здійсненні господарської діяльності, декларуванні ними податкової звітності.
При цьому, недобросовісність платника податків має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, разом з тим такі докази відповідно до вимог ст.77 КАС України  податковим органом не надано, а реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено того факту, що господарські операції між ТзОВ «Агротехніка» та СВК «Три Колоси України», за якими позивач формував податковий кредит та витрати, не носили реального характеру, оскільки позивач надав належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують факт здійснення господарських операцій та отримання товару в межах здійснення господарської діяльності позивача, а тому в ході з`ясування обставин у справі по суті викладені в акті перевірки висновки податкового органу не знайшли свого підтвердження, відтак позов підлягає до задоволення шляхом прийняття рішення про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10 липня 2019 року №0007621404 та №0007631404.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 195, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                     
                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 140/2341/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя	 	О. І. Мікула 	
Судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 26 червня 2020 року.