Ухвала
Іменем України 
21 липня 2020 року
м. Київ
справа № 757/18070/18-к
провадження № 51-10577 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 03 липня 2020 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Генеральної прокуратури Українищодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 навказану ухвалу слідчого судді, оскільки зазначена ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Верховний Суд ухвалою від 28 грудня 2018 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року, оскільки відповідно до пункту 2 частини 2                 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) не вбачав підстав для задоволення касаційної скарги.
В подальшому ОСОБА_4 знову звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вказану ухвалу слідчого судді від 24 вересня 2018 року з тих підстав, що 17 червня 2020 року Конституційний Суд України визнав такими, що є неконституційними положення частини 3 статті 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 навказану ухвалу слідчого судді           від24 вересня 2018 року, оскільки зазначена ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що  ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою слідчого судді від 24 вересня 2018 року та ухвалою апеляційного суду від 03 липня           2020 року. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам статті 427 КПК, Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Згідно з частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Як убачається зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою слідчого судді та ухвалою апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, однак не звернув уваги, що предметом розгляду суду касаційної інстанції у відповідності до статті 424 КПК можуть бути ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, тобто ухвала апеляційного суду, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а не ухвала слідчого судді постановлена судом першої інстанції.
Тобто, предметом розгляду у вказаному касаційному провадженні може бути ухвала апеляційного суду, яка перешкоджає подальшому кримінальному провадженню. 
Крім того, ОСОБА_4 у касаційній скарзі порушує питання про перегляд в касаційному порядку ухвали слідчого судді від 24 вересня 2018 року та ухвали апеляційного суду           від 03 липня 2020 рокувідповідно до положень Глави 32 КПК та одночасно зазначає про можливість перегляду цих рішень за виключними обставинами в порядку Глави 34 КПК, чим допустив суперечності у своїй касаційній скарзі.
 
При цьому, ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі не наводить належні доводи у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду від 03 липня 2020 року, яка і є предметом розгляду, та конкретних порушень вимог закону, які на його думку, було допущено судом апеляційної інстанції.
Крім того, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не зазначає їх та не вказує, які саме порушення, передбачені статтею 412 КПК перешкодили суду апеляційної інстанції прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Тобто у касаційній скарзі ОСОБА_4 має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на його думку, допущено судом апеляційної інстанції при його постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції з урахуванням змісту судового рішення, яке може бути предметом оскарження в суді касаційної інстанції.
 
Крім того, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
 - залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
Однак, ОСОБА_4 у прохальній частині касаційної скарги просить змінити ухвалу апеляційного суду та скасувати ухвалу слідчого судді, при цьому не звернув уваги, що предметом оскарження є ухвала апеляційного суду, якою відмовлено у відкритті провадження.
 
Водночас, ОСОБА_4 ставить вимогу до касаційного суду про зобов`язання Генеральної прокуратури України та Державного бюро розслідування зареєструвати його заяву про вчинення злочину до ЄРДР, що не узгоджується з положеннями статті 436 КПК та повноваженнями суду касаційної інстанції.
Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 цього Кодексу, Суд        
 
постановив:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 03 липня 2020 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 
 
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                                 ОСОБА_3