ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 липня 2020 року                                                                        м.Суми

                                                               Справа №591/1389/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1477/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,
сторони: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 травня 2020 року, ухваленого у складі судді Шелєхової Г.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення виготовлено 28 травня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , в якому, уточнивши позовні вимоги, просив змінити спосіб та розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2018 року, та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , 2004 року народження, в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
Свої вимоги мотивує тим, що на примусовому виконанні знаходиться рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2018 року, яким з нього стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , 2004 року народження, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на даний час він допомагає утримувати свою непрацездатну матір, всі кошти, які він заробляє, перераховує для погашення заборгованості по аліментах. Вказує, що аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку ставлять його в скрутне матеріальне становище, тому погоджується сплачувати аліменти в мінімальному гарантованому розмірі.
Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 28 травня 2020 року частково задовольнив позов ОСОБА_1 .
Змінив розмір аліментів та ухвалив стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , 2004 року народження, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалив відкликати виконавчий лист №591/3095/18 від 11 січня 2019 року, виданий Зарічним районним судом м. Суми, після погашення заборгованості по ньому.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задовольнити позову в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов висновку, що не може врахувати як поважну жодну з наведених відповідачем причин для зменшення аліментів, і не наводячи жодних інших причин для зменшення аліментів, приймає рішення про зменшення розміру аліментів до мінімально можливого - ј частину доходу. Вважає рішення суду необґрунтованим. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника адвоката Іващенко Т.А., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , 2004 року народження, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 6).
Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 22 лютого 2013 року розірвав шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 7).
11 січня 2019 року Зарічний районний суд м. Суми видав виконавчий лист №591/3095/18 на виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , 2004 року народження, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття (а.с. 8).
Згідно розрахунку Зарічного ВДВС у м. Суми від 15.01.2020 року №13, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом №591/3095/18 станом на 01 січня 2020 року складає 42 297,18 грн (а. с. 9-10).
В Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 20 січня 2020 року вказано, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/5 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , площею 44,22 кв. м, на яку постановою державного виконавця Зарічного ВДВС у м. Суми накладено арешт(а.с. 11).
ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , є пенсіонеркою за віком, за 2019 рік отримала пенсію в загальному розмірі 23 967,25 грн (а. с. 12, 13, 15-18).
В Акті про здійснення догляду за особою, яка втратила працездатність за віком ОСОБА_5 , який підписаний трьома сусідами, вказано, що ОСОБА_1 проживає у сусідній квартирі та здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_5  з 2010 року (а. с. 14).
Згідно трудового договору №8 від 14 лютого 2020 року, ОСОБА_1 працює продавцем непродовольчих товарів та отримує заробітну плату в розмірі 5 160 грн (а. с. 19).
Наказом №11 від 07 травня 2020 року ФОП ОСОБА_6 продавця непродовольчих товарів ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін (а. с. 48-49).
Змінюючи розмір аліментів з 1/3 на 1/4 частку від заробітку (доходу) позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є працездатною особою, втратив роботу тимчасово, врахував вік дитини та умови розумності та справедливості. 
Проте погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову не можна, так як він не відповідає обставинам справи та суд дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів.
За приписами  ст. 192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. 
Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав.
У справі, що переглядається, позивач посилається на своє скрутне матеріальне становище та наявність на утриманні непрацездатної матері.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Під зміною матеріального положення сторін розуміється, як покращення так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Відносно платника аліментів враховується також зміна складу осіб, які зобов`язані за законом надавати утримування.
Колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).  
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити мінімальне належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів.
Судом першої інстанції правильно не враховано посилання позивача на те, що він здійснює догляд за своєю матір`ю, оскільки він не підтвердив належними та допустимими доказами перебування матері на його утриманні. Суд також дійшов правильного висновку, що не є підставою для зменшення розміру аліментів наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів. 
Посилання позивача на те, що він втратив роботу, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки звільнення позивача відбулося вже після подачі ним до суду позовної заяви в даній справі та за п. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто не з виключної ініціативи роботодавця. Крім того вказаною обставиною позивач не обґрунтував свої вимоги про зменшення розміру аліментів, а відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично не згоден з визначеним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11.12.2018 року розміром аліментів, проте в цьому випадку він має право на оскарження рішення суду. 
Суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку доказам відповідача та дійшов правильного висновку, що вони не є підставою для зміни розміру аліментів. В той же час, не встановивши передбачених ст. 192 СК України підстав, суд ухвалив рішення про зменшення розміру аліментів, яке суперечить встановленим обставинам справи.   
Крім того судом першої інстанції не враховано наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому ставить питання про зміну способу та розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини за рішенням суду в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі у розмірів 1200 грн щомісячно. Тобто фактично позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів.
Проте, відповідно до приписів ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
В даній справі, рішення в якій переглядається, ОСОБА_1 є платником, а не одержувачем аліментів.
З врахуванням наведених обставин та норм матерального права відсутні підстави для задоволення вимог позивача про зменшення способу та розміру аліментів.
Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, п. 4 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 367; 369; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, п. 4; 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове.
Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду.
Повний текст складено 21 липня 2020 року. 

Головуючий:                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                        В.І.Криворотенко

                                                               С.С.Ткачук