Постанова                                        
Іменем України
 
23 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 638/16516/17
провадження № 61-22698св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач),  Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Державна казначейська служба України, Пенсійний фонд України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційні скарги Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року                                у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Бурлака І. В., Колтунова А. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                  № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

 
Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
За таких обставин розгляд касаційних скарг Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України                      м. Харкова (далі - Шевченківське об`єднане УПФУ м. Харкова), правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України                   в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.
 
Позовна заява мотивована тим, що з липня 2008 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у Шевченківському об`єднаному УПФУ м. Харкова. При призначенні пенсії вперше у 2008 році нею до управління було надано довідку № 111 про заробіток для обчислення пенсії державним службовцям. У 2017 році їй стало відомо, що органами ПФУ при призначенні пенсії державним службовцям та службовцям органів місцевого самоврядування при підрахунку середнього заробітку враховуються не всі складові заробітної плати. 
 
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня                    2017 року, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року та від 26 вересня 2017 року, дії Шевченківського об`єднаного УПФУ м. Харкова щодо відмови їй у перерахунку пенсії визнано протиправними, зобов`язано управління провести перерахунок пенсії державного службовця з 16 серпня 2016 року, включивши до складу заробітної плати надбавку до посадового окладу                50 %, матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення із збереженням відсотку нарахування пенсії на момент виходу на пенсію (83 %) та виплатити різницю пенсії після перерахунку за вказаний період.
 
Зазначала, що з вини органів ПФУ їй щомісяця не доплачувалась пенсія у розмірі 784,86 грн, чим завдано збитків, які полягають у нарахуванні щомісячної пенсії у розмірі, меншому за той, на який вона мала право.
 
На підставі вказаного,уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила стягнути з держави Україна в особі ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих ПФУ та його територіальним органом - Шевченківським об`єднаним УПФУ м. Харкова, що полягає у ненарахуванні та неотриманні різниці пенсії державного службовця за період з серпня 2008 року до серпня 2016 року з урахуванням індексу інфляції у сумі 228 381,99 грн шляхом списання ДКС України вказаних коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня                2018 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення  суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка при розрахунку розміру упущеної вигоди виходила із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути завдані діями відповідача, які вона вважає неправомірними. Проте доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року рішення місцевого суду скасовано, позов задоволено частково.
 
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через ДКС України на користь ОСОБА_1 19 212,332 грн. 
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія.
 
При цьому, зазначив, що висновок відповідача про те, що вказані виплати не враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії державного службовця  є помилковим, тому відмова в перерахунку пенсії із врахуванням таких виплат є протиправною.
 
Разом із тим, апеляційний суд застосував наслідки спливу строку позовної давності.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги Пенсійного фонду України
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду, ПФУ, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.
 
Касаційна скарга, крім іншого, мотивована тим, що спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин, за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства (стаття 19 Кодексу адміністративного судочинства України). 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги  ОСОБА_1 .
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду,                        ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частинні застосування строків позовної давності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що об`єктивні та суб`єктивні фактори для визначення початку перебігу виникнення права на звернення до суду пов`язані з набранням законної сили рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2017 року у справі № 638/2521/17. Апеляційний суд залишив поза увагою, що ОСОБА_1 звернулася до суду про стягнення збитків у межах строків, передбачених чинним законодавством.
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області зазначає, що позивачка заявила вимоги, які є по суті вимогами про стягнення ненарахованої і недоплаченої суми пенсії та зазначає суб`єктів владних повноважень ПФУ та ГУ ПФУ в Харківській області. Таким чином між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсій позивачу. Просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційних скарг, відзиву на касаційні скарги до касаційного суду не направили.
 
Рух справи  в суді касаційної інстанції 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Ухвалами Верховного Суду від 23 грудня 2019 року, від 26 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.
02 квітня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, щоз липня 2008 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у Шевченківському об`єднаному УПФУ м. Харкова. При призначенні пенсії вперше у 2008 році нею до управління було надано довідку № 111 про заробіток для обчислення пенсії державним службовцям. 

 
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 квітня                2017 року, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року та від 26 вересня 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Визнано дії УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Департаменту економіки та комунального Харківської міської ради від 02 вересня 2016 року № 258 протиправними; зобов`язано УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії державного службовця з                         16 серпня 2016 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, суми матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та надбавки до посадового окладу 50 % згідно з рішенням ІІ сесії  ХХІІ скликання Харківської міської ради від 19 жовтня 1994 року, всього на суму                                        23 098,06 грн відповідно до довідки від 02 вересня 2016 року № 258, яку видано Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради із збереженням відсотку нарахування пенсії на момент виходу на пенсію (83 %) та виплатити ОСОБА_1 різницю пенсії після перерахунку за вищевказаний період. В іншій частині адміністративний позов                     ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційні скарги підлягають задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом. 
 
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року                         № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
 
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. 
 
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
 
Стаття 19 ЦПК України визначає, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
 
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
 
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
 
Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
 
Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
 
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
 
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

 
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
 
Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
 
Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
 
Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.
 
Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року                         № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.
 
Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

 
Відповідно до пункту 1 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами ПФУ. Управління ПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління ПФУ), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.
 
Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).
 
Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення управління ПФУ відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.
 
Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд Україниє суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.
 
З позовних вимог у цій справі вбачається, що позивачка по суті просить стягнути недораховану та неотриману різницю у пенсії державного службовця з урахуванням індексу інфляції, відповідачем є Пенсійний фонд України - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.
 
Таким чином, за вказаною позовною вимогою між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу, тому цей повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556цс19).
 
За частинами першою та другою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги. 
 
Таким чином рішення Дзержинського міського суд м. Харкова від 16 жовтня 2018 року та постанова Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року підлягають скасуванню, як такі, що ухвалені з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю, згідно з пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
 
Керуючись статтями 255, 256, 400, 401, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Дзержинського міського суд м. Харкова від 16 жовтня 2018 року, постанову Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року                                скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України                      м. Харкова, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, закрити.
 
Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
 
Роз`яснити ОСОБА_1 , що у неї наявне право протягом десяти днів з дня отримання нею цієї постанови звернутись до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                                              С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун