Справа № 461/8330/18                                Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П. 
Провадження № 22-ц/811/1500/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Фейір К.О.
з участю: представника АТ КБ «ПриватБанк» - Жарського І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року у справі за первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Германович Л. В. до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивували тим, що на підставі кредитного договору №б/н від 30 травня 2013 року ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 16 000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Однак, взятих на себе зобов`язань відповідачка не виконала в результаті чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 12 липня 2018 року становить 113 793,31 гривень, і яка складається із заборгованості за кредитом 14 342,86 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 3079,81 гривень, нарахованої пені за період з 30 травня 2013 року по 01 березня 2018 року в сумі 96370,64 гривень (т.1а.с.2-5).
У березні 2019 року представником відповідача подано до суду зустрічну позовну заяву у якій просить визнати недійсним кредитний договір № б/н від 30 травня 2013 року, оформлений згідно з підписаної ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» анкети-заяви № б/н від 30.05.2013 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
В обґрунтування зустрічного позову покликається на те, що ОСОБА_1 не зверталась до АТ КБ «ПриватБанк» із проханням про видачу кредиту, а лише з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим заповнив анкету-заяву. 
Кредитний ліміт у розмірі 16000,00 грн встановлено самовільно, хоч було повідомлено про місячний дохід у розмірі 2000,00 грн. вимоги анкети-заяви написано дрібним, нечитабельним шрифтом. Не надано пам`ятку клієнта, умови та тарифи, які у сукупності із анкетою-заявою свідчили б про укладення договору у належний формі. 
Окрім анкети-заяви не підписувала жодного документа, який би був частиною кредитного договору. У анкеті-заяві сума кредиту не вказана, що свідчить про відсутність наміру на отримання кредиту. Не повідомлено про всі істотні умови кредитного договору. Розмір встановленого тарифу пені є несправедливим та непропорційно великим, що суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів». Вважає, що розмір пені необхідно обчислювати від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяло у період, за який сплачується пеня. Між сторонами не було укладено письмового договору. Разом із тим, покликається, що ОСОБА_1 письмово не було повідомлено про інформацію щодо умов кредиту, що свідчить про ведення останньої в оману. У відповідності до ст. ст. 207, 216, 230 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів» позов просила задовольнити. 
Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.05.2013 № б/н – задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору від 30.05.2013 № б/н за тілом кредиту у розмірі 14342 /чотирнадцять тисяч триста сорок дві/ гривні 86 копійок. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 222,01 грн.
У частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у виді: нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 3079,81 грн, нарахованої пені за період з 30.05.2013 по 01.03.2018 у сумі 96370,64 грн - відмовлено. 
У зустрічному позові представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Германович Л. В. до Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк`про визнання кредитного договору від 30.05.2013 № б/н недійсним – відмовлено повністю. 
Судові витрати понесені ОСОБА_1 , як позивачем за зустрічним позовом, покладено на останню.
Рішення суду оскаржило АТ КБ «ПриватБанк».
В апеляційній скарзі покликається на те, що позивачем надана копія анкети-заяви, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки, зокрема і відсоткова ставка. Також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що Відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що "Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також: Тарифами Банку, які були надані мені у письмовому вигляді.... ".
Вказує, що суду першої інстанції також надано додаткові пояснення та докази, серед яких і виписку за рахунком позичальника, з якої чітко видно що Відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах. розраховувався за товари та послуги та ін. Крім цього. Відповідач частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.
Крім цього зазначає, що Випискою по рахунку Банк інформує клієнта про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, розмір відсоткової ставки (відповідну інформацію мстить надана до справи виписка за рахунком), тобто Банком надана вся необхідна інформація за кредитом, та сторонами погоджено умови кредитування. Вказана обставина, підтверджена діями Відповідача, а саме активним користуванням кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. Позичальник, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги та ін., частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами.
На думку скаржника, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права.
Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом і пені та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи.
В розпорядження апеляційного суду 10 липня 2020 року від представника ОСОБА_1 адвоката Германович Л.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року без змін.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року скасуванню частково на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 3079,81 гривень суд першої інстанції дійшов висновку про те, сторони не обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору.
З таким висновком суду повністю погодитися не можна із наступних підстав.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2013 році звернулася до АТ комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг. 
Для реалізації зазначеної мети відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 30 травня 2013 року та отримала кредит у розмірі 16 000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідачка користувався кредитною карткою, здійснювала погашення заборгованості як за кредитом (тіло) так і за відсотками у період з липня 2013 року по травень 2015 року (а.с.9-10).
Отже, здійснюючи погашення заборгованості за відсотками протягом двох років, за процентною ставкою визначено Банком, відповідачка фактично погодилася на їх розмір встановлений Банком.
Крім того, відповідачці у березні 2015 року був змінений кредитний ліміт, перевидавалась кредитна картка з строком дії до квітня 2017 року.
Тому відсутність підпису відповідачки у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» де зазначений: пільговий період кредитування, базова процентна ставка в місяць, обов`язковий щомісячний платіж, розмір пені та штрафу за порушення строків та платежів, за умови погашення на протязі двох років процентів за користування кредитом (а.с.13), не свідчить про те, що відповідачка не знала про умови кредитування за договором б/н від 30 травня 2013 року.
Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні заборгованості за процентами в сумі 3079,81 гривень.
Що стосується стягнення заборгованості за пенею, в сумі 96370,64 гривень, то такі вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.
Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.2 ч.2 ст.258 ЦК України).
Як убачається з матеріалів справи, останній платіж відповідачка здійснила 27 травня 2015 року, з позовом Банк звернувся 05 листопада 2018 року (за межами позовної давності), тому відсутні підстави для стягнення заборгованості по пені.
В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалося, а тому не було предметом апеляційного перегляду.
З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до задоволення, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних про стягнення заборгованості за кредитним договором у виді нарахованих процентів за користування кредитом скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦК України з ухваленням в цій частині нового рішення по суті вимог Банку.
Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у виді: нарахованих процентів за користування кредитом скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 травня 2013 року у виді нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 3079,81 гривень.
В решті рішення суду залишити без змін.
Змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 660 гривень судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови 30 липня 2020 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.