Єдиний унікальний номер 227/5095/19 
Номер провадження 22-ц/804/2151/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року                                            м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Канурної О.Д., 
суддів: Мальованого Ю.М., Папоян В.В.
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2020 року у цивільній справі № 227/5095/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (суддя першої інстанції ОСОБА_2 ), -
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 11 липня 2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, як наслідок її переведено до Виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», про що маються відповідні записи у трудовій книжці.
15 березня 2017 року в.о. начальником регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» Носулько О.О. видано наказ № 384-11 від 15 березня 2017 року «Про встановлення простою».
28 квітня 2017 року першим заступником начальника регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» Носулько О.О. видано наказ № 645-113-1 від 28 квітня 2017 року «Про деякі питання діяльності РФ «Донецька залізниця», яким передбачено скорочення штату та вивільнення працівників відповідно до вимог чинного законодавства.
05 травня 2017 року позивачу було видано повідомлення про ліквідацію та виведення зі штатного розпису посади з підписами всіх членів комісії та про її особисте ознайомлення.
10 липня 2017 року структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» видано наказ № 6805/ДН-ОС про її звільнення з 17липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з яким її ознайомлено особисто у якому зазначено про виплату компенсації за 23 дні відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі 1 середньомісячного заробітку.
У день звільнення із нею відповідач АТ «Українська залізниця» повний розрахунок не провів, як наслідок він має перед нею не погашену заборгованість із заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.
ОСОБА_1 просила суд першої інстанції стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 16715,49 грн. з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів; компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3536,71 грн. без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів. 
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 14845,41 грн. та суму компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 1742,19 грн. 
Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 629,36 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що не погоджується з вищезазначеним рішенням, вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи. 
Відповідач просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2020 року по справі № 227/5095/19 в повному обсязі та ухвалите нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі.
Копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 195,206,207), копія апеляційної скарги відповідача позивачем по справі отримана (а.с. 195). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив з додатками від представника позивача (а.с. 196-203).
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 червня 2020 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921,00 грн.
Враховуючи, що ціна позову у цій справі складає 20252,20 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили, колегія суддів вважає, що справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судом першої інстанції встановлено, що  відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 у період з 24.06.1986 року по 17.07.2017 року позивачка ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем.
Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 року, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця».
На підставі наказу (розпорядження) № 6805/ДН-ОС від 10.07.2017 року, ОСОБА_1 звільнено з посади листоноші 2 класу цеху обробки інформації та телефонного зв`язку виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату 17.07.2017 року, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації за 23 дні відпустки.
Відповідач з позивачкою ОСОБА_1 розрахунок у день звільнення не провів. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що з 16.03.2017 року внаслідок Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України» стала відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також стала неможливою передача з непідконтрольної території первинних документів, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення і внаслідок відсутності первинних документів на підконтрольній українській владі території, нарахування заробітної плати було припинено, є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства. 
Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України,  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України,  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачем до позовної заяві надані: наказ (розпорядження) № 6805/ДН-ос від 10.07.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 звільнена з роботи 17.07.2017 року у зв`язку зі скороченням штату за статтею 40 п. 1 ЗКпП України з компенсацією за 23 дні відпустки, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку ( а.с. 17); розрахунки заробітної плати (табуляграми) за березень 2017 року - всього нараховано 3529,95 грн., з яких оплата простоїв становить 1029,69 грн., сума до виплати 2806,83 грн.; за квітень 2017 року - всього нараховано 2294,42 грн., з яких оплата простоїв становить 2252,44 грн., сума до виплати 1824,48 грн., за травень 2017 року - всього нараховано 2294,42 грн., з яких оплата простоїв становить 2252,44 грн., сума до виплати 1824,48 грн.; за червень 2017 року - всього нараховано 0,00 грн.; сума до виплати 0,00 грн.;  за липень 2017 року - всього нараховано 8596,86 грн., з яких оплата простоїв становить 107,26 грн. (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 23 дні відпустки), сума до виплати становить 6953,47 грн.
Відомості, зазначені у розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі.
Наказом регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17.03.2017 року № 236/ДНД, підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в "Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої"; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код "П"; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.
Позивачка долучила до матеріалів справи копії табелів обліку використання робочого часу за березень 2017 року – липень 2017 року, відповідно до яких за літерним кодом «П» визначено: у березні 2017 року – 10 днів (80 годин), у квітні 2017 року – 19 днів (152 години), у травні 2017 року – 20 днів (159 годин), у липні 2017 року – 1 день (8 годин).
При цьому, кількість днів простою співпадає з кількістю днів, зазначених у розрахункових листах за березень - липень 2017 року.
Також, розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджується з наказом (розпорядженням) № 6805/ДН-ОС від 10.07.2017 року, про припинення трудового договору, відповідно до якого позивачка має право на компенсацію за 23 дні невикористаної відпустки та виплату грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.
Наказ про припинення трудового договору підписаний в.о. начальника дирекції залізничних перевезень ОСОБА_3 . Згідно матеріалів справи структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» здійснює свою адміністративну діяльність у м. Лиман Донецької області, тобто на території, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження, що також підтверджується довідкою відповідача № 29/2 від 11.01.2020 року про доходи позивача за березень - липень 2017 року, на якій також зазначено місце її видачі - м. Лиман Донецької області.
Згідно відомостей (дата формування виписки 06.02.2020 року) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5 ), наданих на виконання ухвали суду від 09.01.2020 року, розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за 1 квартал 2017 року, становить 11436,97 грн., з яких за січень 2017 року - 4054,96 грн., за лютий 2017 року - 3852,22 грн., за березень 2017 року - 3529,79 грн., що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмах за січень-березень 2017 року, наданих позивачкою.
Апеляційний суд вважає, що позивач надала до суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.
Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував судову практику, що склалася при розгляді аналогічних справ, в яких приймається висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року як належний доказ виникнення форс-мажорних обставин, що унеможливили належне виконання власником умов трудового договору, є безпідставними, оскільки  форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.
Закон України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 47, ст.116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.
Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ. 
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заробітна плата в розмірі 14845,41 грн., компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 1742,19 грн.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2020 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2020 року - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Судді:

Повний текст постанови складений 16 липня 2020 року

Суддя:                                 О.Д.Канурна