ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 вересня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/7045/20 
Номер провадження 22-ц/816/1958/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Хвостика С. Г. 
сторони справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2020 року в складі судді Алфьорова А.М., ухваленого у м. Суми,

                                                          в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», мотивуючи вимоги тим, що він перебував у трудових правовідносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». Вказує, що відповідачем не було виплачено йому заробітну плату в період з лютого 2018 року по квітень 2020 року, внаслідок чого перед ним утворилася заборгованість із заробітної плати. Також зазначає, що у зазначений період відповідачем йому не було також сплачено компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6823 грн. 05 коп., а всього за вказаний період сума заборгованості складає 51974 грн. 00 коп. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку в загальному розмірі 51974 грн. 00 коп. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1   заборгованість по заробітній платі в розмірі 51974 грн. 00 коп.
Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у встановлені строки не виплачував заробітну плату, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі, в розмірі 51974 грн. 00 коп., що підлягає стягненню з відповідача.
В апеляційній скарзі АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати змінити, зменшивши суму стягнення з 51974 грн. 00 коп. до 35359 грн. 05 коп. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачу було проведено виплату заробітної плати і станом на 04.08.2020 року, тобто до винесення судового рішення, заборгованість товариства із виплати заробітної плати перед ним склала 35359 грн. 05 коп., що підтверджується довідкою товариства від 04.08.2020 року № 16-07/809. Зазначає, що суд безпідставно розглянув справу до закінчення встановленого товариству строку на подання до суду відзиву та відповідних доказів.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», що підтверджується  копією трудової книжки позивача (а.с. 3-6).
Згідно з наданим позивачем розрахунковим листом за квітень 2020 року, виданим йому роботодавцем, заборгованість перед ним підприємства із заробітної плати склала 51974 грн. 45 коп. (а.с. 9).
У відповідності до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За змістом ст.ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу порушено з боку відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Приймаючи ухвалу від 22.06.2020 року про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції надав відповідачу час на надання відзиву, разом з відповідними доказами, протягом  15 днів з дня отримання ним вказаної ухвали. (а.с. 11).
Копію ухвали про відкриття провадження по справі відповідач отримав 23.06.2020 року (а.с. 13 зворотна сторінка).
За правилами ч. 3 ст. 83 ЦПК України, відповідач, повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.
З огляду на те, що позивачем було отримано ухвалу про відкриття провадження у справі 23.06.2020 року, то останнім днем встановленого судом процесуального строку для подання відзиву разом з відповідними доказами є 09.07.2020 року.
Разом з цим, судом першої інстанції було вирішено справу 14.07.2020 року, тобто після спливу наданого відповідачу строку на подання відзиву разом з усіма необхідними доказами по справі.
За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи, що викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що судом першої інстанції винесено рішення до спливу встановлених судом строків для подання відзиву відповідачем, оскільки вказані обставини спростовуються наявними по справі матеріалами.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем було подано до суду клопотання від 30.06.2020 року про продовження товариству процесуального строку для подання відзиву по справі, на строк дії карантину, яке  судом першої інстанції розглянуто не було.
За таких обставин, колегія суддів вважає поважними викладені в апеляційній скарзі причини пропуску відповідачем процесуального строку для подання доказів по справі до суду першої інстанції та приймає до уваги, в якості доказу по справі, надану ним довідку про заробітну плату ОСОБА_1 від 04.08.2020 року.
Разом з цим, із вказаної довідки не вбачається дати виплати відповідачу частини заробітної плати, та суми такої виплати, а тому вказана довідка не може слугувати достовірним доказом виплати відповідачем заборгованості по заробітній платі на користь позивача. Інших доказів на підтвердження проведеного розрахунку з позивачем, відповідач до суду не надав.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 – 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не було доведено належними та переконливими доказами того, що його заборгованість перед позивачем із виплати заробітної плати за спірний період складає саме 35359 грн. 05 коп., а тому погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що сума заборгованості по заробітній платі, яку необхідно стягнути на користь позивача складає 51974 грн. 00 коп.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений в разі часткової сплати ним стягнутої судом заборгованості по заробітній платі після ухвалення судом рішення, уточнити залишок заборгованості в процесі виконання рішення суду, шляхом повідомлення про це державного виконавця  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі «Азюковська проти України» (заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому, відповідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України, апеляційний суд визнає дану справу малозначною через незначну її складність. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                            п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                     С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                 О.Ю. Кононенко

                                                                                                            С.Г. Хвостика