ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 р. 	Справа № 520/2676/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Підприємства об`єднання громадян "Підприємство "Альфа" Харківської обласної спілки інвалідів Афганістану" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 12.05.20 року по справі № 520/2676/2020
за позовом             Підприємства об`єднання громадян "Підприємство "Альфа" Харківської обласної спілки інвалідів Афганістану"  
до             Головного управління ДПС у Київській області                     
про скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Підприємство об`єднання громадян "Підприємство "АЛЬФА" Харківської обласної спілки інвалідів Афганістану" (далі – ПОГ "Підприємство "АЛЬФА" ХОСІА, позивач)  звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Київській області від 16.01.2020 №1434-51; визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу Головного управління ДПС у Київській області від 20.01.2020 №1740/10/10-36-51-07-20.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 в задоволенні адміністративного позову Підприємства об`єднання громадян "Підприємство "АЛЬФА" Харківської обласної спілки інвалідів Афганістану" (вул. Гвардійців-Широнінців, буд. 83/26, м. Харків, 61144, ЄДРПОУ 40496570) до Головного управління ДПС у Київській області (вул. Народного Ополчення, буд. 5а, м. Київ, 03151, ЄДРПОУ 43141377) про скасування рішення - відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Підприємство об`єднання громадян "Підприємство "АЛЬФА" Харківської обласної спілки інвалідів Афганістану" подало апеляційну скаргу, вважаючи вказане рішення незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що грошове зобов`язання, нараховане за податковим повідомленням–рішенням № 000132506 від 24.09.2019, не було узгодженим на час направлення податковим органом податкової вимоги від 16.01.2020 № 1434-51 та прийняття рішення про опис майна у податкову заставу від 20.02.2020 № 1740/10/10-36-51-07-20, оскільки в цей час проводилась процедура судового оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення. 
Вказує, що суд першої інстанції визнав встановленим факт того, що спірна податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу мають правовий статус відкликаних в силу приписів п. 56.17 ст. 56 та п.п. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України, а тому відсутнє порушення прав позивача.
Крім того, доказів прийняття контролюючим органом рішення про скасування спірних податкової вимоги та рішення про опис майна відповідачем не надано. 
При цьому, інтегрована картка, на яку посилається відповідач, не є належним доказом прийняття контролюючим органом рішення про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.
Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає, що суд першої інстанції дослідив усі обставини справи, а рішення є обґрунтованим та законним, а тому підстави для скасування рішення відсутні. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 19.02.2020 позивачем було отримано поштою податкову вимогу від 16.01.2020 № 1434-51 на суму 250000,00 грн та рішення про опис майна у податкову заставу від 20.01.2020 №1740/10/10-36-51-07-20.
Станом на 15.01.2020 у позивача обліковувався податковий борг по адміністративних штрафах та штрафним санкціям за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну в розмірі - 250000 грн.
Борг у позивача виник на підставі поновлених в інтегрованій картці платника податків сум, після проходження процедури адміністративного оскарження до ДПС України нарахованих контролюючим органом відповідно до податкового повідомлення-рішення №000132506 від 24.09.2019 у розмірі 250000 грн.
Позивач, не погодившись із податковою вимогою від 16.01.2020 № 1434-51 та рішенням про опис майна у податкову заставу від 20.02.2020 № 1740/10/10-36-51-07-20, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган мав всі передбачені законодавством підстави для винесення спірної вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу та направлення її на адресу позивача. Спірне рішення відповідає всім критеріям, визначеним Податковим кодексом України й Порядком, та посадові особи ГУ ДПС у Київській області діяли в рамках закону.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. 
Умови та порядок формування податкових вимог регулюється ст. 59 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - ПК України) та розділами 2 та 3 Наказу Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610 "Про затвердження Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків" (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 № 902/30770, далі - Наказ № 610).
Так, в підпункті 59.1 ст. 59 ПК України зазначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 59.4 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до ст. 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Згідно з підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова застава - це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Згідно з п. 7 Розділу II Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого Наказом МФУ від 16.06.2017 № 586, у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість є меншою, ніж сума податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому, до погашення податкового боргу в повному обсязі.
Платник податків зобов`язаний не пізніше робочого дня, що настає за днем набуття права власності на будь-яке майно, повідомити контролюючий орган про наявність такого майна. Контролюючий орган зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання зазначеного повідомлення прийняти рішення про включення такого майна до акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави та балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, або відмовити платнику податків у включенні такого майна до акта опису.
У разі якщо контролюючий орган приймає рішення про включення такого майна до акта опису, складається відповідний акт опису, один примірник якого надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 глави 1 розділу II Кодексу.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було проведено фактичну перевірку діяльності ПОГ “Підприємство “Альфа” ХОСІА, за результатами якої складено акт від 10.09.2019 № 0037/1036/05/40496570, яким встановлено порушення ст. 15 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального № 481/95 ВР від 19.12.1995 (зі змінами та доповненнями).
На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.09.2019 №000132506, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 250000 грн.
Не погоджуючись з даним рішенням контролюючого органу, ПОГ “Підприємство “Альфа” ХОСІА звернулося зі скаргою до Державної податкової служби України, яку рішенням Державної податкової служби України від 06.12.2019 залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 24.09.2019 №000132506 на суму 250000 грн. - без змін.
Відповідно до пункту 56.17 ст. 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.
Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.09.2019 № 000132506 на суму 250000 грн. набуло статусу узгодженого.
У зв`язку з тим, що за позивачем станом на 15.01.2020 обліковувався податковий борг у розмірі 250000 грн, ГУ ДПС у Київській області, керуючись вимогами ст. 59 Податкового кодексу України, на суму узгодженого податкового зобов`язання винесено та направлено позивачу податкову вимогу від 16.01.2020 № 1434-51 та на підставі ст. 88 Податкового кодексу України прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 20.01.2020 № 1740/10/10-36-51-07-20.
Між тим, позивач не погоджуючись з рішенням Державної податкової служби України, ПОГ “Підприємство “Альфа” ХОСІА звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 24.09.2019 № 000132506.
Після надходження до ГУ ДПС у Київській області ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 по справі № 520/14301/19, посадовими особами контролюючого органу 23.01.2020 виключено з інтегрованої картки платника податків податкове повідомлення-рішення № 000132506 від 24.09.2019 на суму 250000 грн.
Відповідно до положень п. 56.18. ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Колегія суддів зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення набуло статусу неузгодженого та правильно виключено з інтегрованої картки позивача.
Відповідно до підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.
Тобто, спірна вимога та рішення про опис майна у податкову заставу мають правовий статус відкликаних саме в силу приписів ст. ст. 56, 60 Податкового кодексу Украйни (а не рішення контролюючого органу), що підтверджується витягом з АІС «Податковий блок» (а.с. 26).
Колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку дії відповідача щодо формування та направлення спірної податкової вимоги вчинені у межах його компетенції відповідно до вимог податкового законодавства, та з огляду на встановлення факту відкликання такої вимоги не порушують права позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Так, обов`язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив такого рішення, дії чи бездіяльності на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків.
З огляду на те, що в правовому регулюванні приймає участь саме рішення суб`єкта владних повноважень, а не окремі дії, вчинені ним у процесі здійснення владних повноважень, за результатами яких прийнято рішення, ці дії не можуть бути предметом оскарження до адміністративного суду окремо від оскарження рішення. Обставини щодо вчинення цих дій входять до предмету доведення у справі за позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, а їх правова оцінка судом на відповідність встановлених законом компетенції суб`єкта владних повноважень та порядку їх вчинення може бути підставою для скасування рішення як протиправного внаслідок вчинення посадовими особами суб`єкта владних повноважень дій не у спосіб та не у порядку, встановлених законом.
Отже, обов`язковою ознакою рішення, дії або бездіяльності, оскарження яких підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, є їхня юридична значимість та вчинення безпосереднього впливу на стан прав та обов`язків особи.
Оскаржувані за цим позовом дії відповідача не відповідають наведеним критеріям, оскільки не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, не мають самостійного правового значення, оскільки не являють собою остаточне волевиявлення суб`єкта владних повноважень. А неправомірність таких дій відповідача не є предметом даного спору.
При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу вважаються відкликаними в силу закону, а відтак не порушують права позивача.
Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 06.03.2020 у справі № 816/1125/16.
Стосовно посилання апелянта на те, що інтегрована картка не є належним доказом прийняття контролюючим органом рішення про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, колегія суддів зауважує на таке.
Приписами, визначеними у положенні п. 2 розділу І Наказу Міністерства фінансів України “Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 07.04.2016 № 422 (надалі - Порядок № 422) закріплено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.
Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу. Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов`язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України. Зміни до реєстрів операцій та показників вносяться не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем впровадження нових операцій та/або показників. Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП. Усі вартісні облікові операції та облікові показники в ІКП проводяться у гривнях з двома десятковими знаками. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. 
При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.
В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами.
Облікові показники, які відображаються у ІКП, залежать від форми обліку згідно із переліком форм інтегрованих карток для обліку податків, зборів та єдиного внеску, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб. Для організації оперативного обліку кожній ІКП присвоюється код, який її ідентифікує в інформаційній системі оперативного обліку органів ДФС та не може бути присвоєний іншій ІКП.
Згідно з п. 4 розділу IV Порядку № 422 працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати КПР.
Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.
Такими матеріалами є: скарга (заява) платника податків; рішення про результати розгляду скарги (заяви); ухвала суду про відкриття провадження; рішення суду, прийняте по суті.
Залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему органів ДФС з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами:
- інформація з ухвали суду про відкриття провадження.
На підставі інформації з інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, про початок/продовження процедури судового оскарження (ухвала суду про відкриття провадження) донарахована/зменшена сума вважається неузгодженою
У разі внесення вказаної інформації до настання граничного строку сплати/зменшення - відповідні облікові показники (операції) в ІКП блокуються, а донараховані/зменшені суми не відображаються та не беруть участі у розрахунках.
На підставі інформації з інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, про результати адміністративного оскарження (рішення органу ДФС про результати розгляду скарги (заяви)) та у разі, якщо донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі підтверджується (статус документа в підсистемі, що забезпечує відображення результатів КПР, змінюється на «Вручено, адміністративний розгляд») та якщо з урахуванням законодавчо встановлених строків вона вважається узгодженою, то в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо донарахування (поновлення у разі попереднього виключення з обліку)/зменшення такої суми.
У разі якщо за результатами адміністративного оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус документа в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в адміністративному порядку»), в ІКП відображення облікових показників не проводиться.
Отже, аналізуючи положення Порядку № 422 та Податкового кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що порядок фіксування облікових та звітних показників по податкам та зборам здійснюється в автоматизованому режимі із забезпеченням контролю за коректністю відображеної інформації в інформаційній системі органів ДПС. 
З огляду на викладене,  інтегрована картка платника податку в межах предмету доказування у даній справі є належним доказом, яким підтверджено відсутність податкового боргу позивача, що спростовує аргументи апелянта.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач під час винесення спірних рішень діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тоді як позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність його вимог, що оскаржуються.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі “Руїз Торія проти Іспанії”, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні “Петриченко проти України” (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші доводи не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Підприємства об`єднання громадян "Підприємство "Альфа" Харківської обласної спілки інвалідів Афганістану" - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 по справі № 520/2676/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.А. Спаскін    І.С. Чалий