ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/47/20	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: суддів	Богатиря К.В. Бєляновського В.В., Будішевської Л.О. 	
розглянувши апеляційну скаргу 	 Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго»	
на рішення господарського суду	 Одеської області 	
від	14.02.2020 (суддя суду першої інстанції: Петров В.С., дата і місце постановлення рішення: 14.02.2020, м. Одеса, просп. Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області, зал судового засідання № 404)	
у справі за позовом  до відповідача  про	№ 916/47/20 Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» стягнення 42  747,33грн.	
 	 	
 	        ВСТАНОВИВ:	

02 січня 2020 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго" про стягнення 42747,33 грн., у т.ч.: пені за прострочку оплати за поставлений природний газ - 35739,65 грн. та 3% річних за прострочку оплати за поставлений природний газ - 7007,76 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.02.2020 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго" про стягнення 42747,33 грн. задоволено; стягнуто   з   Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" пеню в сумі 35739,57 грн., 3% річних в сумі 7007,76 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.
Рішення суду першої інстанції грунтується на тому, що 13.09.2017 між АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та КП "Білгород-Дністровськтеплоенерго" укладено договір № 8012/1718-БО-23 постачання природного газу, на виконання умов якого позивачем передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 14  362 764,59 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.
Відповідач свої зобов`язання в частині оплати поставленого природного газу не виконав у встановлений договором строк, тому відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.
Суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення пені на 90%, оскільки відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та вірогідних доказів на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення.
Окрім того, враховуючи норми цивільного законодавства та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого природного газу за спірний період, суд першої інстанції вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних.
Підводячи підсумок, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в заявленому розмірі відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

06.03.2020 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2020 по справі № 916/47/20.
Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального права та без дослідження усіх істотних обставин по справі.
Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  відповідачем не надано суду жодних належних доказів наявності підстав для зменшення неустойки. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував те, що основний борг за договором постачання природного газу від 13.09.2017 було погашено відповідачем 18.07.2018. На думку апелянта, позивач не  довів понесення ним збитків в результаті неналежного виконання відповідачем умов договору. Окрім того, апелянт зазначає, що КП "Білгород-Дністровськтеплоенерго" є підприємством, яке надає послуги з централізованого теплопостачання, основними споживачами підприємства є населення та бюджетні організації.
З огляду на це, апелянт просить рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2020 у справі №916/47/20 в частині відмови щодо зменшення неустойки скасувати, прийняти в цій частині нове рішення та зменшити нараховану неустойку.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/47/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Богатир К.В., судді Бєляновський В.В., Будішевська Л.О., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2020.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи № 916/47/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2020 по справі № 916/47/20 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи № 916/47/20   на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
13.03.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 916/47/20.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 916/47/20 за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2020; вирішено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2020 у справі № 916/47/20 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 07.04.2020; роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 07.04.2020 подати до суду заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.
Позивач не використав своє процесуальне право та не надав до Південно-західного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2020.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, копію ухвали суду від 16.03.2020 про відкриття апеляційного провадження позивач отримав - 23.03.2020, а відповідач отримав - 24.03.2020.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини, встановлені судом.

13 вересня 2017 між Публічним акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Білгород-Дністровськтеплоенерго" (споживач) укладено договір № 8012/1718-БО-23 постачання природного газу, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетним установам/організаціям. Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 договору, споживач визначає самостійно.
Згідно п. 1.4 договору за цим договором постачається імпортований газ України (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), ввезений Публічним акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України.
В п. 2.1 договору визначено, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 2008,000 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях (тис. куб.м): у жовтні 2017 року - 260,00; у листопаді 2017 року - 252,00; у грудні 2017 року - 389,00; у січні 2018 року - 437,00; у лютому 2018 року - 372,00; у березні 2018 року - 298,00.
Згідно п. 2.2 договору обсяги природного газу, які планується передати згідно з цим договором (далі - планований обсяг) повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п. 1.2 цього договору.
За умовами п. 3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Положеннями п. 3.7. договору встановлено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.
Відповідно до п. 3.8. договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією такого акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором); підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.
Згідно п. 3.9 договору постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта.
Пунктом 3.10. договору сторони погодили, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.
В п. 3.11. договору визначено, що у разі неподання або несвоєчасного подання споживачем постачальнику акта приймання-передачі природного газу такі дії (бездіяльність) вважаються односторонньою відмовою споживача від постачання природного газу за цим договором за відповідний розрахунковий період, при цьому:
1) споживач визнає, що порушення ним пункту 3.8 цього договору сторони вважають односторонньою відмовою споживача від постачання природного газу за цим договором у відповідному розрахунковому періоді;
2) споживач не має права заперечувати проти непостачання постачальником природного газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період у разі порушення ним пункту 3.8 цього договору;
3) споживач не заперечує та визнає, що порушення ним пункту 3.8 цього договору може бути причиною виникнення у постачальника негативного небалансу, витрати на врегулювання якого (вартість наданої оператором газотранспортної системи послуги з балансування) споживач зобов`язаний у порядку, визначеному цим договором, оплатити постачальнику.
Положеннями п. 4.1 договору визначено, що кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показниками комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року N 2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року N 2493.
Відповідно до п. 5.1. договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.
У відповідності до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн.
Згідно п. 5.3 договору постачання природного газу споживачеві за ціною, визначеною в пункті 5.2 цього договору, здійснюється за умови: наявності у споживача відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); виконання споживачем, на якого станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 19і Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання; дотримання вимог пункту 12 Положення.
Пунктом 5.4 договору передбачено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.
Згідно п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 6.2 договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надсилається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.
За умовами п. 6.3 договору оплата за природний газ здійснюється таким чином:
1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання";
2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;
3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія статті 19 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка Із спеціальним режимом використання;
4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.
5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
Пунктом 6.4 договору передбачено, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.
За положеннями п. 6.5 договору звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі.
В пунктах 8.1, 8.2 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Згідно п. 8.8. договору передбачено, що збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених чинним законодавством.
У відповідності до п. п. 10.1, 10.2 договору передбачено, що у разі виникнення спорів (розбіжностей) сторони зобов`язуються розв`язувати їх шляхом проведення переговорів та консультацій. Будь-яка із сторін має право ініціювати такі переговори. У разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) розв`язуються у судовому порядку.
В п. 10.3 договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою   про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
За умовами розділу 12 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
11 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Білгород-Дністровськтеплоенерго" (споживач) укладено додаткову угоду № 1 до договору № 8012/1718-БО-23 від 13.09.2017, в якій викладено п. 8.2 розділу 8 "Відповідальність сторін" договору в наступній редакції: "У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення".
Відповідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на це, вищевказаний договір постачання природного газу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник)   зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші   ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
На виконання вищенаведених умов договору ПАТ "НАК "Нафтогаз Україна" з листопада 2017 року по березень 2018 року включно було поставлено, а КП "Білгород-Дністровськтеплоенерго" прийнято природного газу на загальну суму 14  362 764,59 грн. згідно актів приймання - передачі природного газу від 30.11.2017, від 31.12.2017, від  31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018.
Відповідно до статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.
Прийняття відповідачем природного газу від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений природний газ відповідно до чинного законодавства та умов договору до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).   
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Так, за умовами п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ   здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
З огляду на це, крайній строк оплати природного газу, поставленого у листопаді 2017 року, припадає на 25 грудня 2017 року. Як вбачається з матеріалів справи КП "Білгород-Дністровськтеплоенерго" повністю оплатило природний газ, поставлений у листопаді 2017 року, 22 грудня 2017 року, тобто без пропущення строку на таку оплату. 
Крайній строк оплати природного газу, поставленого у грудні 2017 року, припадає на 25 січня 2018 року. Як вбачається з матеріалів справи КП "Білгород-Дністровськтеплоенерго" повністю оплатило природний газ, поставлений у грудні 2017 року, 03 січня 2018 року, тобто без пропущення строку на таку оплату.
Крайній строк оплати природного газу, поставленого у січні 2018 року, припадає на 25 лютого 2018 року. Як вбачається з матеріалів справи КП "Білгород-Дністровськтеплоенерго" повністю оплатило природний газ, поставлений у січні 2018 року, 12 березня 2018 року, тобто з простроченням строку на таку оплату на 13 днів.
Крайній строк оплати природного газу, поставленого у лютому 2018 року, припадає на 25 березня 2018 року. Як вбачається з матеріалів справи КП "Білгород-Дністровськтеплоенерго" повністю оплатило природний газ, поставлений у лютому 2018 року, 16 квітня 2018 року, тобто з простроченням строку на таку оплату на 20 днів.
Крайній строк оплати природного газу, поставленого у березні 2018 року, припадає на 25 квітня 2018 року. Як вбачається з матеріалів справи КП "Білгород-Дністровськтеплоенерго" повністю оплатило природний газ, поставлений у березні 2018 року, 18 липня 2018 року, тобто з простроченням строку на таку оплату на 83 дні.

У даному випадку апелянт просить переглянути рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2020 у справі №916/47/20 лише в частині відмови щодо зменшення неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У даному випадку апеляційний суд переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2020 у справі №916/47/20 лише в частині відмови щодо зменшення неустойки. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2020 у справі № 916/47/20 не переглядається судом апеляційної інстанції.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочення оплати за поставлений природний газ в розмірі 35739,57 грн., колегія суддів зазначає наступне.   
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати поставленого природного газу не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Положеннями ст.ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно п. 8.2 договору з врахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 11.01.2018, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
На думку колегії суддів дане положення договору повністю відповідає вимогам ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, оскільки у даному випадку пеня визначена у відсотках від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Застосування при визначенні розміру пені сторонами вказаного договору відсотків річних не суперечить вимогам ст. 549 ЦК України з врахуванням спеціальних положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», якими законодавець встановлює граничне обмеження верхнього розміру пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, що визначається саме у відсотках річних.
Також колегія суддів зауважує на наступному, що згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України  відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.
Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.
В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.
Суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що з огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором   щодо здійснення оплати за поставлений природний газ, позивачем  було правомірно нараховано відповідачу пеню у розмірі 15,3% річних по зобов`язанням січня 2018 року, лютого 2018 року, березня 2018 року.
Окрім того, колегія суддів перевірила розрахунки позивача та дійшла висновку, що вони здійсненні вірно, з огляду на що підлягає стягненню сума пені в розмірі 35 739,57 грн. за прострочення виконання грошових зобов`язань щодо оплати природного газу, отриманого у період з січня 2018 року по березень 2018 року.

Щодо клопотання апелянта про зменшення розміру неустойки (пені), колегія суддів зазначає наступне.
Клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (пені) вх. №1689/20 від 24.01.2020, обґрунтоване положеннями ч. 1 ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України та наступними доводами: відповідач виконав всі свої зобов`язання по договору у повному обсязі у строк до 18.07.2020; розмір заявленої позивачем пені є не співмірним з розміром завданих йому збитків в результаті порушення строків виконання зобов`язання та позивачем не надано жодних доказів які б підтверджували збитки у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором та не обґрунтовано розмір таких збитків; із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.    
Відповідно до ч. 3     ст. 551 ЦК України     розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до     ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Норми матеріального права, а саме     ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3     ст. 551 ЦК України     встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Виходячи з приписів ст.ст.  546,  549 ЦК України  та  ст. 230 ГК України  неустойка  має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки  є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було враховано та оцінено всі доводи відповідача, зазначені у клопотанні про зменшення пені на 90%. 
Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не було надано суду жодних належних, допустимих та вірогідних доказів в розумінні ст.ст.     76,     77,     78,     79,     91 ГПК України  на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення. Тому господарським судом було правомірно відхилене клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% від нарахованої позивачем суми.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки будь-яких порушень норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні рішення судом першої інстанції про стягнення пені в розмірі 35 739,57 грн. по грошовим зобов`язанням з січня 2018 року по березень 2018 року, апеляційним господарським судом не встановлено.

Щодо строку розгляду справи №916/47/20 за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго", колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня на усій території України установлено карантин.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням   коронавірусної хвороби (COVID-2019)» № 540-ІХ від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, Розділ Х "Прикінцеві положення" ГПК України доповнено новою частиною 4 такого змісту: під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями   46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву, продовжуються на строк дії   такого карантину. Таким чином нормами даного закону строк розгляду справи №916/47/20 за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго" було продовжено на строк дії карантину.
Положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням   коронавірусної хвороби (COVID-2019)» № 540-ІХ від 30.03.2020, втратили свою чинність 17.07.2020 з моменту набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-ІХ від 18.06.2020.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням   коронавірусної хвороби (COVID-2019)» №731-ІХ від 18.06.2020 було встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що справу №916/47/20 за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго" було розглянуто у строк, встановлений ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням   коронавірусної хвороби (COVID-2019)» № 540-ІХ від 30.03.2020 та положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-ІХ від 18.06.2020.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржене рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-270, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

                                                                                                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2020 у справі № 916/47/20 залишити без змін.
Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.
Постанова складена та підписана колегією суддів 10.08.2020.

Головуючий                                                                                     К.В. Богатир

Судді:                                                                                                В.В. Бєляновський

     
Л.О. Будішевська