ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2020 р.	Справа № 520/7668/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 07.07.20 року по справі № 520/7668/2020
          за позовом      ОСОБА_1  
          до      Військової  частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )                   
          про 1) визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом  на 01.01.2019 р.,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової  частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якій просив: визнати протиправними військової частини   НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , які полягають у нарахуванні та виплаті йому, ОСОБА_1 , грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат;  зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити йому, ОСОБА_1 , грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року позов - залишено  без руху. Встановлено способом виправлення недоліку подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду за вимогою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини. Встановлено строком виправлення недоліку 10 днів від дати отримання цієї ухвали, але не раніше від календарної дати прийняття компетентним органом Державної влади України рішення про припинення впливу запровадженого із зв`язку з запобігання поширенню хвороби COVID-19 карантину на перебіг та обчислення процесуальних строків. Роз`яснено, що невиправлення недоліку зумовлює прийняття процесуального рішення про повернення позову.
03.07.2020 позивач направив до суду першої інстанції заяву, в якій просив поновити строк звернення до адміністративного суду за позовною заявою по справі №520/7668/2020. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 року викладені у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду причини - визнано  неповажними. Клопотання про поновлення строку на звернення до суду - залишено без задоволення. Позов - повернуто заявникові.
ОСОБА_1 , не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 р. по справі №520/7668/2020 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування вимог скарги посилається, що суд першої інстанції помилково застосував ч.5 ст.122 КАС України, яка визначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Зауважує, що його  позов до відповідача не стосується ні про прийняття на службу, ні про проходження служби, ні про звільнення з служби. Зазначає, що дійсно, він звільнився з військової служби 05.02.2019,  а згідно наказу відповідача від 20.03.2019 №136-ос, йому було виплачено компенсацію за неотримане речове майно. Посилається, що суть його звернення до суду за захистом свого права полягає у тому, що відповідач неправильно здійснив розрахунок та нарахування компенсації за неотримане протягом служби речове майно. Вказує, що суд першої інстанції помилково визначиві порушення відповідача, яке виразилося у неправильному розрахунку його компенсації визнав як таке, що виникло із правовідносин з приводу проходження військової служби. Посилається, що неправильне нарахування відповідачем його компенсації відбулося вже після його  звільнення з військової служби, а таке нарахування не можна розцінювати як відносини з приводу військової (публічної) служби, оскільки така виплата не має ознак публічності. Вказує, що на його запит, відповідачем до листа від 14.05.2020 за №705/М-54/4703 було надано «Довідку-розрахунок №22 на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна» від 04.02.2019, а також «Довідку закупівельних цін яких років застосовувались, для нарахування грошової компенсації» від 13.05.2020. а також витяг з наказу відповідача від 20.03.2019 №136-ос. Вказує, що саме з цих документів, які відповідачем  були надані йому в травні 2020 року він  довідався, що  при  здійсненні йому розрахунку та нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідачем було порушено приписи існуючого законодавства, наслідком чого стала її виплата не у повному обсязі.  Вказує, що про порушене право він довідався 18.05.2020 після надання йому відповідачем як додаток до листа від 14.05.2020 за №705/М-54/4703 довідок про розрахунок компенсації. Зазначає, що з позовом звернувся на 25 день, після того, як довідався з довідок, що відповідач неправильно розрахував йому компенсації. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь - які фактичні дані про те, що неправильний розрахунок компенсації він довідався до 18.05.2020 р.  Посилається на те, що суд помилково робить висновок про те, що  несвоєчасне звернення до суду ним використовується у цілях штучного створення умов для подальшого висунення вимог про оплату середньою заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Учасники справи про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалами справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
          Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив                                    її задовольнити.
          Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив її відхилити. 
          Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про повернення позову заявникові, суд першої інстанції виходив з того, що викладені у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду причини є неповажними, а тому наявні підстави для застосування до позову  приписів ст.123 КАС України. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
За правилами ч.ч.1,2 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч.3 ст.122 КАС України  визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою   статті 122 КАС України   встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено з військової служби 05.02.2019, а 20.03.2019 йому було виплачено компенсацію за неотримане речове майно, що не заперечується скаржником.  
Колегія суддів, зазначає, що саме  з  20.03.2019 почався перебіг строку для звернення до суду з даним позовом, коли позивач ознайомився з сумою вказаної компенсації та саме  з цієї дати останній мав реальну можливість визначитися щодо її правомірності, шляхом звернення до суду з позовом  у встановлений КАС України строк, проте звернувся до суду з позовом більш ніж через рік, а саме 11.06.2020 р., тобто з порушенням приписів  ч.5 ст.122 КАС України. 
Щодо доводів апеляційної скарги на те, що його  позов до відповідача не стосується ні про прийняття на службу, ні про проходження служби, ні про звільнення з служби, а неправильне нарахування відповідачем його компенсації відбулося вже після його  звільнення з військової служби, а таке нарахування не можна розцінювати як відносини з  приводу військової (публічної) служби, оскільки така виплата не має ознак публічності; посилання на те, що  суд першої інстанції помилково порушення відповідача, яке виразилося у неправильному розрахунку його компенсації,  визнав як таке, що виникло із правовідносин з приводу проходження військової служби;  а також доводів, що  суд першої інстанції помилково застосував ч.5 ст.122 КАС України, яка визначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, колегія суддів вважає ці доводи помилковими та  необґрунтованими, оскільки по - перше  предмет позову по даній справі стосується питання  проходження позивачем військової служби та має ознаки публічно - правового спору,  а по - друге, позивачем було порушено строк звернення до суду, визначений                        ч.5 ст.122  КАС України. При цьому, колегія суддів звертає  увагу, що позивачем було пропущено строк звернення до суду навіть, передбачений ч.2 ст.122 КАС України, а саме шестимісячний строк, більш ніж в двічі. 
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що  на його запит, відповідачем відповідно до листа від 14.05.2020 за №705/М-54/4703 було надано «Довідку-розрахунок №22 на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна» від 04.02.2019, а також «Довідку закупівельних цін яких років застосовувались, для нарахування грошової компенсації» від 13.05.2020,  а також витяг з наказу відповідача від 20.03.2019 №136-ос, а тому саме з цих документів,  які відповідачем  були надані йому в травні 2020 року він  довідався, що  при  здійсненні йому розрахунку та нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідачем було порушено приписи існуючого законодавства, наслідком чого стала її виплата не у повному обсязі, тобто  про порушене право він довідався 18.05.2020, колегія суддів відхиляє їх як помилкові, оскільки з урахуванням вже наведеного вище, позивач з 20.03.2019, коли йому було виплачено компенсацію за  неотримане речове майно, тобто саме  з цього дня (20.03.2019),  в розумінні ст. 122 КАС України дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав для вчасного  звернення до суду за захистом своїх прав. Крім того, позивач  звернувся до відповідача з запитом щодо виплати грошової компенсації навіть більш ніж через один рік з моменту виплати йому компенсації  за  неотримане речове майно, а саме 12.05.2020 і відповідь отримав своєчасно. Звернення позивача до відповідача з питання роз`яснення щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно через рік після  виплати цієї компенсації жодним чином не поновлює йому  строку звернення до суду з позовом по даній справі. 
В матеріалах даної справи відсутні будь - які фактичні данні щодо наявності обґрунтованих перешкод у зв`язку з якими позивач не міг звернутися до відповідача для надання йому відповідних роз`яснень щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно в межах встановленого КАС України строку звернення до суду 
Доводи скаржника, що в матеріалах справи відсутні будь - які фактичні данні про те, що про неправильний розрахунок компенсацій  позивач довідався до 18.05.2020, колегія суддів вважає необґрунтованими з урахуванням наведених вимог  судом висновків. 
Стосовно доводів скаржника про те, що суд першої інстанції помилково робить висновок про те, що несвоєчасне звернення до суду ним використовується у цілях штучного створення умов для подальшого висунення вимог про оплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, колегія суддів вважає такими, що не спростовують факту того, що позивачем  було подано позов з пропуском строку звернення до суду, визначеного ч.5 ст.122 КАС України. 
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що вказана компенсація (компенсація  за  неотримане речове майно) не є сумою заробітної плати, та не входить до грошового забезпечення військослужбовців, а тому на неї розповсюджується строк звернення до суду з позовом.  
За приписами частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18.
Так, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Обставини, зазначені позивачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, не є такими, оскільки належних обґрунтувань та доказів на підтвердження наявності поважних причин його пропуску, а саме наявності обставин, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду позивачем не наведено.
Відповідно до частини другої статті 123 КАС  України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку, що вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до суду є неповажними, а тому позовна заява підлягає поверненню позивачеві.
          Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами. 
Судом першої інстанції прийнято оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вказану ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 року по справі                    №520/7668/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням положень п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  28.09.2020 року