КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/9495/2020                     
справа №759/3621/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року                                                                                                         м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Величко Т.О. 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
встановив:
 
В лютому 2020 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 150482,02 грн. заборгованості за кредитним договором.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що 22 червня 2011 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником анкети-заяви, згідно із якою він висловив згоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позичальник погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.
 
Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 24000 грн., при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку. Також передбачено право банку змінювати процентну ставку.
 
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 28 січня 2020 року заборгованість становить 150482,02 грн. що складається із:
-            94555,02 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту;
-            26096,40 грн. заборгованості за нарахованими відсотками на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України в розмірі, визначеному п.2.1.1.2.12 Умов та правил;
-            29830,60 грн. пені.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням, AT ''ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.
 
Посилається на те, що між сторонами укладено договір, умови якого позичальник зобов`язаний виконувати. Заперечень проти позову відповідач не надав, відтак суд мав вирішити справу на користь банку. Згідно даних виписки по рахунку убачається користування кредитними коштами. 
 
            Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк не довів факту укладення між сторонами кредитного договору та наявність грошового зобов`язання за ним згідно із тими умовами договору та підставами позову, на які посилається позивач.
 
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.
 
Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.
 
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
   Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
 
Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).
 
 Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором
 
   Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.
 
 Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).
 
Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.
 
Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПриватБанк").
 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
 
Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.
 
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за  договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
 
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
За змістом статті 549 УК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
 
Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
 
Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні.
 
З матеріалів справи убачається, що 22 червня 2011 року у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБаку заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останнім проставлено підпис під текстом у розділі "Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами у ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я".
 
Зазначений розділ передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток. Відповідна відмітка проставлена навпроти "платіжна картка кредитка "Універсальна", у графі" бажаний кредитний ліміт по платіжним картам "Універсальна/Gold" зазначено "1000 грн.". 
 
Окрім того, при пред`явленні позову банком надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", яка містить умови про базову відсоткову ставку 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році, строки внесення щомісячних платежів - до 25 числа кожного місяця, розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше розміру залишку заборгованості, пеню (два види) та інші фінансові умови.
 
Поряд з цим, з даних цієї довідки убачається, що вона стосується договору SAMDN50000046476062, але матеріали справи не містять такого договору, анкету-заяву не можливо ідентифікувати як частину цієї довідки та банк не посилався на цей договір як на підставу для позову. Окрім того, в графі "підпис" не ідентифіковано особу, яка такий підпис проставила.
 
Отже зазначена довідка є неналежним доказом та відхиляється судом.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. 
 
Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що цей документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених у цьому документі розмірах і порядку нарахування.
 
При цьому, колегія суддів зазначає, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку містять інформацію датовану 05 жовтня 2011 роком (отримання банком ліцензії), проте  анкета-заява складена 22 червня 2011 року, що дає підстави для висновку про те, що з наданим примірником Умов та правил відповідач не міг бути ознайомлений при підписанні заяви-анкети. 
 
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (провадження №14-131цс19) у постанові від 03 липня 2019 року з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 
 
Відтак відсутні підстави уважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які уважав узгодженими банк.
 
З огляду на наведене, вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають.
 
Вимоги про стягнення 26094,40 грн. відповідно до статті 625 ЦК України ґрунтуються на тому, що таке визначено у пункті 2.1.1.2.12 згадуваних Умов та правил (при цьому долучений позивачем до позовної заяви примірник цього документу такого пункту не містить). Оскільки суд дійшов висновку про те, що надані відповідачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна уважати складовою частиною договору, довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" як доказ  відхилено , відтак такі вимоги задоволенню не підлягають.
 
Щодо заборгованості за тілом кредиту, то суд виходить з наступного.
 
Згідно даних розрахунків заборгованості (а.с.9-16) станом на 09 липня 2016 року заборгованість за наданим кредитом була відсутня. Починаючи з цієї дати та по 28 січня 2020 року, витрати клієнтом кредитних коштів склали суму 133085,92 грн., а сплачені у рахунок погашення заборгованості - 132713,35 грн.
 
З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що заборгованість за тілом кредиту становить суму 372,57 грн., оскільки інші складові визначеної позивачем заборгованості є недоведеними з підстав, викладених вище.
 
Приєднані до апеляційної скарги документи (довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 ; довідка про видані картки; виписка по рахунку) судом апеляційної інстанції як докази не приймаються з огляду на положення частини 3 статті 367 ЦПК України, ураховуючи, що скаржником не доведено неможливості її подання до суду першої інстанції та не зазначено причин не вчинення цієї процесуальної дії.
 
            Ураховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту.
 
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
При поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у сумі 2257,23 грн., який і був сплачений позивачем.
 
За подання апеляційної скарги підлягав сплаті та був сплачений судовий збір 3385,85 грн.
 
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в загальному розмірі 372,57 грн., що становить 0,25% від ціни позову 150482,02 грн.
 
Відтак пропорційно розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції в сумі 5,64 грн. та 8,46 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2020 року в частині  вирішення вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.
 
Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРЮОФОПГФ 14360570, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 22 червня 2011 року в розмірі 372,57 грн.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРЮОФОПГФ 14360570, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції в сумі 5,64 грн. 
 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРЮОФОПГФ 14360570, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 8,46 грн.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 17 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова