ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/5798/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Енергодарської міської ради Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 р. (суддя Сацький Р.В.) в адміністративній справі № 280/5798/19 за позовом ОСОБА_1 до Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання протиправним та часткове скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення 33 сесії 7 скликання Енергодарської міської ради Запорізької області від 21.08.2019 в частині питання за №59 “Про розгляд та затвердження проекту землеустрою” щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,0996 га, кадастровий номер 2312500000:11:053:0104, розташованої за адресою: Запорізької області, м. Енергодар, СГТ “Волна” вул. Лісова, буд. 86; зобов`язати Енергодарську міську раду Запорізької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0996 га, кадастровий номер 2312500000:11:053:0104, розташованої за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, СГТ “Волна” вул. Лісова, буд. 86 та передати у власність позивачу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що 25.03.2015 він подав відповідачу заяву № 1677/01-25 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,12 га в м. Енергодар, на території СГТ "Волна". Також, 22 грудня 2015 р. він повідомив відповідача про замовлення ним проекту землеустрою без надання відповідного дозволу, згідно діючого на той час земельного законодавства. В подальшому позивачем було укладено договір на виготовлення проекту з ТОВ "Козацькі землі ЛТД". 03 квітня 2017 р. позивач звернувся і з заявою № 01679/01-20-15 про передачу йому безоплатно у власність земельну ділянку комунальної форми власності, однак йому було відмовлено за відсутності законних підстав.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 р.,  позов задоволено. 
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Енергодарською міською радою Запорізької області.
Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Скаржник вказує, що 21.08.2019 Енергодарською міською радою під час проведення чергового пленарного засідання тридцять третьої сесії було поставлено на голосування питання «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки фізичній особі ОСОБА_1 на території СГТ «Волна». За результатами поіменного голосування рішення Енергодарською міською радою не було прийнято у зв`язку із не набранням необхідної кількості голосів «за» під час голосування депутатів міської ради з даного питання. 05 вересня 2019 р. Енергодарська міська рада направила на адресу ОСОБА_1 лист, за яким повідомила заявника про те, що проект рішення міської ради з питання щодо передачі безоплатно йому у власність земельної ділянки було розглянуто на черговому пленарному засіданні сесії Енергодарської міської ради 21.08.2019, однак, рішення за результатами голосування не прийнято (доказ в матеріалах справи). Враховуючи зазначені обставини, 21.08.2019 Енергодарська міська рада рішення №59 «Про розгляд та затвердження проекту землеустрою» не приймала, а рішенням суду від 04.03.2020 у справі №280/5798/19 скасовано неіснуюче рішення Енергодарської міської ради. Зазначає, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є дискреційним повноваженням Енергодарської міської ради, яке проводиться відповідно до визначених законом етапів, вчиненню дій передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства. До компетенції суду не входить зобов`язання відповідача приймати на сесії конкретне рішення щодо передачі спірної земельної ділянки у власність позивача, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування. Враховуючи судову практику з таких питань, можливим та належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо затвердження проекту землеустрою. Також зазначає, що, звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказував про відсутність підстав для відмови йому у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність. Отже, спір виник з приводу порушення права власності позивача на земельну ділянку тому, вимоги до Енергодарської міської ради мають розглядатися у порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги щодо переходу права власності на майно та майнових прав є похідними від спору щодо такого майна, як передбачено у частині першій статті 19 ЦПК України. Крім того, цей спір не може бути вирішено в порядку адміністративного судочинства, оскільки адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на земельні ділянки. Зазначений висновок закріплено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/10947/17 від 30.01.2019.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції – без змін, як законне та обґрунтоване. Скаржник вказує, що він, як позивач, обрав належний спосіб захисту своїх прав, звернувшись саме до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства, оскільки земельну ділянку у власність йому не було передано. Посилання скаржника на те, що суд мав ухвалити рішення про зобов`язання повторно розглянути заяву на черговій сесії, в даному випадку не може бути ефективним способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач, зловживаючи своїми повноваженнями, безпідставно неодноразово приймав рішення, що прямо або опосередковано не закріплені у законі. Отже, судом не були порушені дискреційні повноваження відповідача, що  узгоджується з позицією Верховного суду по справі №1640/2594/18 від 06.03.2019, провадження №К/9901/67463/18. Також вказує на те, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер. У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для ведення садівництва, який не було реалізовано внаслідок відмови місцевої ради в погодженні проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Наявність існуючого речового права позивача або інших осіб на цю земельну ділянку не встановлюється.
Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу, як члену СГТ "Волна", в 2002 році була виділена в користування земельна ділянка для ведення садівництва, що розташована за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, СГТ "Волна" вул. Лісова, 86. 25 березня 2015 р. позивач подав заяву № 1677/01-25 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,12 га в м. Енергодар на території СГТ "Волна" для ведення садівництва. 22 грудня 2015 р. позивач повідомив міського голову про замовлення ним проекту землеустрою без надання відповідного дозволу. Листом від 04.01.2016 № 01-05-17-Д/0005 повідомлення було прийнято міським головою Музикою П.О. до відома. Позивачем було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,12 га в м. Енергодар, на території СГТ "Волна" для ведення садівництва та погоджено з Управлінням Держгеокадастру у м. Енергодарі Запорізької області та складено відповідний висновок № 137/41-16 від 21.09.2016. Земельна ділянка має кадастровий номер 2312500000:11:053:0104 та зареєстрована в Державному земельному кадастрі, є відповідний витяг - 2302993492017 від 30.03.2017. 03 квітня 2017 р. позивач звернувся з заявою № 01679/01-20-15 про передачу йому безоплатно у власність земельної ділянки комунальної форми власності. Згідно відповіді від 09.10.2018 № 01-20-18/234 виконуючої обов`язки міського голові Л. Нікітіної, рішення Енергодарської міської ради 02.10.2018 по затвердженню проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність позивачу не було прийняте у зв`язку із не набранням необхідної кількості голосів "за" під час голосування депутатів міської ради з даного питання. 02 листопада 2018 р. позивач повторно звернувся із заявою № 07943/01-20-15 про передачу йому безоплатно у власність земельну ділянку комунальної форми власності. Відповідно до розпорядження № 256-р від 12.08.2019 питання про безоплатну передачу у власність земельної ділянки позивачу ОСОБА_1 було винесено на чергову 33 сесію Енергодарської міської ради за номером. Листом № 01-20-18/159 від 05.09.2019, позивачу було повідомлено, що рішення не було прийнято у зв`язку із не набранням необхідної кількості голосів “ЗА” під час голосування депутатів міської ради з даного питання.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв всупереч вимогам чинного законодавства та не довів суду правомірність прийнятого відносно позивача спірного рішення. 
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку з тим, що відповідачем за результатами розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою не було прийнято жодного із рішень, передбачених Земельним кодексом України, що, на думку позивача, перешкоджає в реалізації його законодавчо закріпленого права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність. 
Враховуючи наведене, виникнення спірних правовідносин обумовлено протиправними діями/бездіяльністю відповідача при вирішенні питання, яке в силу законодавчих приписів, належить до його виключної компетенції, а тому законність таких дій/рішень (бездіяльності) органу місцевого самоврядування підлягає перевірці адміністративним судом.
Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 р. у справі № 371/957/16-а.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пунктів «а» та «б» частини 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Відповідно до частини 4 статті 34 Земельного кодексу України приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства.
Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»    рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. 
Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Згідно із частинами 8, 9 статті 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відповідно до частини 10 статті 118 Земельного кодексу України зазначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України, передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.
Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 р. в адміністративній справі №316/979/18 дійшов висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 
1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;
2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);
3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;
4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.
Також Верховний Суд зазначив, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.
Як свідчать наявні у справі докази, із заявами про затвердження проекту землеустрою позивач звертався до відповідача 03.04.2017 та 02.11.2018. 
Листами від 09.10.2018 № 01-20-18/234 та № 01-20-18/159 від 05.09.2019 позивачу було повідомлено, що проект рішення розглянуто, проте, відповідне рішення не було прийнято у зв`язку із не набранням необхідної кількості голосів «за» під час голосування депутатів міської ради з даного питання.
За приписами частини 7 статті 118 Земельного кодексу України (в редакції станом на день подачі позивачем заяви від 25.03.2015), відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122  цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Зважаючи на те, що відповідачем не було прийнято жодного рішення за результатами розгляду заяви позивача від 25.03.2015 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, позивач в силу закону правомірно замовив проект землеустрою, діючи з дотриманням принципу «мовчазної згоди» суб`єкта владних повноважень, який, у сувою чергу, зобов`язаний розглянути і прийняти відповідне рішення.
Разом з тим, відповідач двічі ухилився від виконання вимог статті 186-1 Земельного кодексу України, не приймаючи рішення по суті заяв позивача від 03.04.2017 та від 02.11.2018, мотивуючи це ненабранням необхідної кількості голосів «ЗА». 
Колегія суддів зазначає, що Земельний кодекс України визначив повноваження органу місцевого самоврядування. Позивач має обгрунтовані сподівання на виконання суб`єктом владних повноважень закріплених законом обов`язків. Депутати в силу вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про депутатів місцевих рад» зобов`язані додержуватися  Конституції  та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів.
Неприйняття за результатами розгляду повторної заяви позивача від 02.11.2018 є неналежним виконанням вимог Земельного кодексу України, який не містить такого виду рішення, як «ненабрання голосів», тому доводи скаржника про те, що рішенням суду від 04.03.2020 скасовано неіснуюче рішення Енергодарської міської ради, колегія суддів вважає неспроможними.
Скаржник також стверджував, що позовна вимога про передачу земельної ділянки у власність не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.
Колегія суддів враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 19.02.2020 у справі № 591/5935/17, який полягає у наступному:
Органи місцевого самоврядування відповідно до  Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»  (Закон № 280/97-ВР) наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема у сферах бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, управління комунальною власністю, житлово-комунального господарства, регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Реалізуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування наділені правом приймати управлінські рішення. У  статті 1 Закону № 280/97-ВР  наведено визначення виконавчих органів рад, згідно з яким ці органи, які відповідно до  Конституції України  та цього  Закону  створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.  Пунктом 34 частини першої  статті 26 Закону № 280/97-ВР  установлено, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин. У  статті 12 Земельного кодексу України  (далі -  ЗК України) визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів, до яких, зокрема, належать: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього  Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього  Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього  Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Отже, органи місцевого самоврядування у правовідносинах, які виникли з приводу відмови у затвердженні проекту землеустрою та наданні у власність за рахунок земель міської ради земельної ділянки є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції.
Відповідний висновок міститься у  Рішенні Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010  у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої  статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г»  статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої  статті 17 КАС України  (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), у якому визначено, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень щодо оскаржень його рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір, який виник з правовідносин, в яких орган місцевого самоврядування реалізовує надані йому чинним законодавством владні управлінські функції шляхом розгляду питання щодо передачі земельної ділянки у власність, не пов`язаний з вирішенням питання приватноправового характеру, а є публічно-правовим. 
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 30 травня 2018 р. у справі № 826/5737/16, від 13 червня 2018 р. у справі № 307/2765/15-ц, від 28 листопада 2018 р. у справі № 463/1865/17, від 15 травня 2019 р. у справах № 729/608/17 та № 352/1414/15-ц, від 12 червня 2019 р. у справі № 749/942/18.
Як зазначалось вище, згідно норм Земельного кодексу України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. 
З урахуванням наведених обставин та, враховуючи  правові висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване судове рішення, яке скасуванню з підстав, визначених статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягає.
Апеляційна скарга залишається судом апеляційної інстанції без задоволення, оскільки наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження при перегляді справи.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Енергодарської міської ради Запорізької області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 р. в адміністративній справі № 280/5798/19 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили 16 червня 2020 р. і та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням пункту 3 Розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України №540-ІХ від 30 березня 2020 р.

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий