ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8356/20 Справа № 182/4057/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Справа № 182/4057/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
заявник – ОСОБА_1 
боржник – ОСОБА_2 

       розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року, яка постановлена суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у м. Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повної ухвали суду в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з  ОСОБА_2  на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у розмірі 1/4 частині всіх видів заробітку (доходів), платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року у видачі судового наказу відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду посилаючись на те, що наданий нею Акт перевірки паспортного режиму від 15 липня 2020 року, який складений комісією у складі співвласників ОСББ ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є належним доказом того, що її син ОСОБА_2 фактично мешкає з нею в квартирі АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована заявниця.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, передбачена п.6 ст. 353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ч. 1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
За приписами ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.
Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про видачу судового наказу не зазначено відомостей передбачених ст.163 ЦПК України.
Проте, колегія суддів не можк погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Пунктом 4 частини 1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України.
Частиною другою статті 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо змісту заяви про видачу судового наказу, а саме: в заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) зайого наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб-громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Як вбачається із матеріалів справи, до заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 додала належним чином завірені копії документів, що підтверджують обставини, якими вона обґрунтувала свої вимоги, а саме: копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини та Акт перевірки паспортного режиму від 15 липня 2020 року, який складений комісією у складі співвласників ОСББ ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до якого її син ОСОБА_2 фактично мешкає з нею в квартирі АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована заявниця, отже заявником надано суду необхідні докази, в розумінні ст.163 ЦПК України.
Зазначені обставини свідчать про наявність права заявника на звернення з заявою про стягнення аліментів на дитину у відповідній частині від заробітку (доходу) платника аліментів і це було достатнім для прийняття до розгляду її заяви про видачу судового наказу.
Однак, суд першої інстанції належної уваги на зазначені обставини не звернув, чим порушив права заявника на доступ до правосуддя, оскільки згідно цивільного законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов`язок повного та всебічного розгляду спорів, які виникли, що можливо лише під час розгляду справи по суті.
Більше того, аналіз зазначених вище дій суду свідчить про те, що занадто суворе дотримання судом правил процесуального законодавства в даному випадку фактично позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на стягнення аліментів у безспірному порядку, саме шляхом видачі судового наказу про стягнення аліментів, що свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Оскільки видача судового наказу не віднесена до компетенції суду апеляційної інстанції то відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що вона підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання, згідно вимог ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 рокускасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання, згідно вимог ЦПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року. 

Головуючий:

Судді: