ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року	Львів	Справа № 140/213/20 пров. № А/857/6960/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Бруновської Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Марцинковської О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості, 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року (суддя – Плахтій Н.Б., час ухвалення – 11:50 год., місце ухвалення – м.Луцьк, дата складання повного тексту – 12.05.2020 року), 
в адміністративній справі №140/213/20 за позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості, Волинського обласного центу зайнятості, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Нововолинська Державна податкова інспекція Нововилинського управління ГУ ДФС у Волинській області, Державне підприємство «Шахта №1 «Нововолинська», 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
встановив: 
У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості, в якому просила: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в зарахуванні для призначення допомоги по безробіттю страхового стажу за періоди роботи з червня 2018 року по травень 2019 року; 2) зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплату позивачу допомоги по безробіттю відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»,  з врахуванням страхового стажу та сплачених із заробітної плати страхових внесків за період з червня 2018 року по травень 2019 року, з врахуванням виплачених сум, починаючи з 01.07.2019 року. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі залучено до участі у справі співвідповідача – Волинський обласний центр зайнятості. 
Відповідач Волинський обласний центр зайнятості позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив залишити позов без розгляду, відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Відповідач Нововолинська міська філія Волинського обласного центру зайнятості також позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з їх безпідставністю. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано територіальний підрозділ Волинського обласного центру зайнятості - Нововолинську міську філію Волинського обласного центру зайнятості провести з 01 липня 2019 року перерахунок і виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з урахуванням страхового стажу за період з червня 2018 року по травень 2019 року та виплачених сум. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинського обласного центру зайнятості судові витрати в сумі 420,40 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 06.05.2020 року не погодився Відповідач Нововолинська міська філія Волинського обласного центру зайнятості та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводи відповідачів про порушення позивачем строку звернення до суду, встановленого ст.122 КАС України. Звертає увагу апелянт на те, що 01.07.2019 року позивач під особистий підпис була ознайомлена з наказом про призначення їй виплати допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу у розмірі 610 грн., тому саме з цієї дати розпочинається перебіг шестимісячного строку для звернення з адміністративним позовом. Однак, позов ОСОБА_1 подано до суду лише 17.01.2020 року. Крім цього, протягом липня-грудня 2019 року позивач отримувала виплати по безробіттю через банківські установи. Таким чином, вважає апелянт помилковим висновок суду першої інстанції про те, що саме з листа Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості від 26.12.2019 р. позивач дізналась про причини нарахування їй допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі. Також вважає апелянт безпідставними позовні вимоги про призначення допомоги по безробіттю у розмірі встановленому ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Так, згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ДП «Шахта №1 «Нововолинська» не сплачений соціальний внесок за червень 2018 року - травень 2019 року, що підтверджується даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОК-5. Оскільки страховий стаж позивача протягом 12 місяців, які передували реєстрації в службі зайнятості, становить 0 місяців, тому наказом Нововолинської МФ ВОЦЗ НТ 190701 від 01.07.2019р., керуючись п.2  ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»  та п.3 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затв.  наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015р. №613, позивачу призначено допомогу у мінімальному розмірі - 610 грн. відповідно до постанови правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття «Про мінімальний розмір допомоги по безробіттю» від 12.09.2018 №175. Крім того, зазначає апелянт, що центр зайнятості не заперечує того факту, що позивач не повинен нести відповідальність за невиконання роботодавцем обов`язку зі сплати ЄСВ, однак центр зайнятості не наділений повноваженнями здійснювати зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з червня 2018 року по травень 2019 року та проводити нарахування допомоги по безробіттю всупереч відомостям Державного реєстру. Тому, у випадку погашення заборгованості зі сплати ЄСВ ДП «Шахта №1 «Нововолинська» та відображенням цієї інформації в Державному реєстрі у центру зайнятості будуть наявні правові підстави для здійснення перерахунку позивачу допомоги по безробіттю. Також вважає апелянт, що суд першої інстанції не може підміняти законодавчий орган влади та всупереч вимогам Закону і підзаконного акту зобов`язувати Волинський обласний центр зайнятості нараховувати допомогу по безробіттю без правових підстав. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 06.05.2020 року та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в періоди з 03.07.2015р. по 27.12.2018р. та з 08.01.2019р. по 31.05.2019р. позивач ОСОБА_1 працювала в ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» та наказом від 31.05.2019 №50/к звільнена з роботи за п.2  ст.36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору) (а.с. 11-12). 
24.06.2019р. позивач звернулася до Нововолинської МФ ВОЦЗ із заявами про надання (поновлення) статусу безробітного та призначення (поновлення) виплати по безробіттю (а.с. 57, 81, 82). 
Наказом від 24.06.2019р. №НТ190624 позивачу ОСОБА_1 надано статус безробітного та Наказом від 01.07.2019р. №НТ190701 позивачу призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі без урахування страхового стажу, відповідно до частин 2, 4 ст.22, ч.3 ст.  23 Закону Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» протягом 360 календарних днів з 01.07.2019 по 24.06.2020 (а.с. 58, 93). 
Також встановлено, що 11.12.2019 року позивач звернулася до Нововолинської МФ ВОЦЗ із заявою, у якій просила повідомити причини нарахування та виплати допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі (а.с. 13). 
За результатами розгляду письмового звернення від 11.12.2019 року Нововолинська МФ ВОЦЗ листом від 26.12.2019 року №2637/26/06-19 повідомила позивача про те, що за даними Державного реєстру її страховий стаж за останні 12 місяців, що передували реєстрації як безробітного, становить 0 місяців, оскільки відомості про сплату роботодавцем ДП «Шахта №1 «Нововолинська» страхових внесків за період з червня 2018 по травень 2019 відсутні. У зв`язку з несплатою ДП «Шахта №1 «Нововолинська» страхових внесків позивачу призначено допомогу у мінімальному розмірі - 610 грн. (а.с. 14-15). 

Відносно доводів апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Частиною 3 ст.122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що предметом спору у цій адміністративній справі є визнання протиправними дій Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості щодо відмови позивачу в зарахуванні для призначення допомоги по безробіттю страхового стажу за періоди роботи з червня 2018 року по травень 2019 року, а також відмова Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості провести перерахунок і виплату позивачу допомоги по безробіттю відповідно до ч.1  ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з врахуванням страхового стажу та сплачених із заробітної плати страхових внесків за період з червня 2018 року по травень 2019 року, з врахуванням виплачених сум, починаючи з 01.07.2019 року. 
Матеріалами справи підтверджується, що 01.07.2019 року позивачу призначено допомогу по безробіттю застрахованим особам без урахування страхового стажу відповідно до частин 2, 4 ст.22, ч.3 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» протягом 360 к.д.: з 01.07.2019р. по 24.06.2020р.. 
Позивач ОСОБА_1 11.12.2019 року звернулась до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості із заявою, у якій просила повідомити причини нарахування та виплати допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі. 
На цю заяву позивач отримала письмову відповідь від 26.12.2019 року за №2637/26/06-19, про відмову провести перерахунок і виплату позивачу допомоги по безробіттю відповідно до ч.1  ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з врахуванням страхового стажу та сплачених із заробітної плати страхових внесків за період з червня 2018 року по травень 2019 року. 
Саме ця відмова відповідача Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості провести перерахунок і виплату позивачу допомоги по безробіттю  з врахуванням страхового стажу та сплачених із заробітної плати страхових внесків за період з червня 2018 року по травень 2019 року, зумовила необхідність звернення позивача до адміністративного суду із розглядуваними позовними вимогами. 
Також судом першої інстанції в ухвалі від 06.05.2020 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду було вірно зазначено, що саме з листа Нововолинської МФ ВОЦЗ від 26.12.2019 року позивач дізналась про причини нарахування допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі, відтак, виходячи із предмету позову, строк звернення до суду з даним адміністративним позовом слід обчислювати саме з цієї дати. 
Таким чином, враховуючи, що про порушення своїх прав позивач дізналася у грудні 2019 року, а до суду із розглядуваними позовними вимогами звернулася 17.01.2020 року, тому відсутні підстави для тверджень про порушення позивачем 6-ти місячного строку звернення до адміністративного суду. 
Тому, являються безпідставними доводи апелянта про те, що позивач порушив строки звернення до суду і тому даний позов не підлягає розгляду. 

Колегія суддів також враховує, що рішення суду першої інстанції від 06.05.2020 року в частині відмови у визнанні протиправними дій Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості щодо відмови позивачу в зарахуванні для призначення допомоги по безробіттю страхового стажу за періоди роботи з червня 2018 року по травень 2019 року – позивачем ОСОБА_1 не оскаржено в апеляційному порядку, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не являється предметом апеляційної перевірки. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Нововолинську міську філію Волинського обласного центру зайнятості провести з 01.07.2019 року перерахунок і виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 відповідно до ч.1  ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»  з урахуванням страхового стажу за період з червня 2018 року по травень 2019 року та виплачених сум, з врахуванням наступного. 
Так, правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 
Відповідно до ч.1 ст.1 цього Закону, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. 
Страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем) (п.12 ч.1 ст.1 Закону). 
Страхові внески – кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності  Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом (п.14 ч.1 ст.1 Закону). 
Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах. 
Відповідно до ч.1 ст.6 цього Закону, право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи. 
Одним із видів такого забезпечення є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності (абз.2 ч.1  статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). 
Частиною 1 статті 22 цього Закону передбачено, що  право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Застраховані    особи,    визнані    в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі (ч.2 ст.22 Закону). 
Відповідно до ч.1 статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. 
Згідно ч.1 ст.21 цього Закону, страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. 
Також судом першої інстанції вірно враховано, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». 
Відповідно до п.3 ч.1 цього Закону, застрахована особа – фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. 
Пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. 
Згідно п.6 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі. 
З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону). 
При цьому, відповідно до ч.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску несуть посадові особи платників єдиного внеску. 
Пенсійний фонд України є органом, який уповноважений відповідно до цього Закону вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом (ст. 1 Закону). 
Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб. 
При цьому, особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій. 
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 року (справа №266/970/16-а). 
Також судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до пунктів 1, 9 розділу II Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затв. Міністерством соціальної політики України від 15.06.2015 року №613, допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу. Якщо на восьмий день з дати реєстрації безробітного, що є застрахованою особою, відсутні дані в повному обсязі для обчислення страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду. Після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру, для військовослужбовців - після подання особою документів з військового комісаріату, де така особа перебувала на обліку, військової частини або органів, де проходила службу, здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення. У разі припинення реєстрації безробітного перерахунок може здійснюватися за заявою особи або за рішенням суду. 
Згідно пункту 3 розділу IV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затв. постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2016 №10-1, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Так, з матеріалів справи видно, що спір між сторонами виник щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу для призначення допомоги по безробіттю періоду роботи позивача з червня 2018 по травень 2019 через відсутність даних про сплату страхових внесків. 
З цього приводу судом першої інстанції вірно встановлено та враховано, що позивачу за період роботи з червня 2018 року по травень 2019 року була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховані та сплачені страхові внески, що підтверджується довідками ДП «Шахта № «Нововолинська» №65/14 та №66/14 від 03.02.2020р. (а.с. 118, 119), а ОСОБА_1 за вказаний період була включена до поданої ДП «Шахта №1 «Нововолинська» звітності «Про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». 
Також судом першої інстанції було встановлено, що відсутність за даними системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків обумовлена тим, що у ДП «Шахта №1 «Нововолинська» була наявна заборгованість по сплаті страхових внесків, тому зарахування поточних платежів відбувалося в рахунок погашення заборгованості. 
При цьому, несплата підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання  соціальних гарантій, оскільки    це призведе до порушення принципу рівності перед законом. 
Судом першої інстанції також вірно враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24.05.2018 року (справа №490/12392/16-а), від 01.11.2018 року (справа № 199/1852/15-а), від 26.03.2020 року (справа №299/3616/16-а) та зазначено, що внаслідок невиконання ДП «Шахта №1 «Нововолинська» обов`язку по сплаті страховних внесків позивач позбавлена соціальної захищеності (отримання належного матеріального забезпечення на випадок безробіття) та стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту, передбаченим статтею 46 Конституції України. 
Крім того, механізм державного соціального страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що Пенсійний Фонд України у вказаний період вживав заходів на усунення порушень з боку ДП «Шахта №1 «Нововолинська» стосовно несплати підприємством страхових внесків за спірний період, що свідчить про відсутність контролю з боку уповноваженого органу, який в силу своїх повноважень був зобов`язаний вжити відповідних заходів щодо усунення порушень з боку роботодавця. 
Таким чином, позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій через те, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків своєчасно не вжив дієвих заходів, що призвело до порушення гарантованого державою права на отримання позивачем допомоги по безробіттю. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки з червня 2018 року по травень 2019 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися та сплачувались страхові внески, тому період з червня 2018 року по травень 2019 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, а ОСОБА_1 в свою чергу має право на виплату допомоги по безробіттю в розмірі, визначеному ч.1  ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 
Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Доводи касаційної скарги не містять належних доводів, які б спростовували наведені висновки суду. 
Таким чином, враховуючи наведені вище фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, належним та ефективним способом захисту та відновлення прав позивача, являється зобов`язання Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості провести з 01.07.2019 року перерахунок і виплату допомоги по безробіттю позивачу відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з урахуванням страхового стажу за період з червня 2018 року по травень 2019 року та виплачених сум. 
Такий спосіб судового захисту не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки відповідач в самостійному порядку не вчинив відповідних дій, а саме не зарахував до страхового стажу позивача період з червня 2018 року по травень 2019 року. 

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 06.05.2020 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності. 
Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього  Кодексу  справами незначної складності є справи, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. 
Також,  статтею 263 КАС України визначено, що справою незначної складності являється, зокрема, справа щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 
постановив: 
Апеляційну скаргу Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості – залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року в адміністративній справі №140/213/20 за позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості, Волинського обласного центу зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий:	 	В. В. Гуляк 	
Судді:	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови суду складено 28.08.2020 року