ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року	 	Справа № 380/1124/20 пров. № А/857/5974/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання - Пильо І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року (суддя Коморний О.І., м.Львів, повний текст складено 10 квітня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС та Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - Митниця) та Галицької митниці Держмитслужби (далі - Митниця-1) в якому просив:
визнати протиправними та скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів від 10.09.2019 №UA209000/2019/000390/2 (далі - Рішення) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/01027 (далі - Картка відмови).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Рішення та Картку відмови. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Митниці-1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1681,60 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Митниці-1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат пов`язаних із проведенням експертиз в сумі 4500 грн.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила Митниця-1, яка із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
В доводах апеляційної скарги з посиланням на норми матеріального права та окремі обставини справи вказує, що під час митного оформлення позивачем транспортного засобу, не був представлений повний перелік документів, який визначений статтею 53 Митного кодексу України (далі - МК). Зокрема, не надано документи, що підтверджують ціну, яка була сплачена за товар або підлягає сплаті за нього. На підставі наведеного посадовою особою Митниці скероване декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості. Оскільки такі документи в повному обсязі надані не були, тому відповідачем прийнято спірне Рішення, при цьому митна вартість товару визначена резервним методом в сумі 8450 євро. Також зауважує, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача судові витрати пов`язанні із проведенням експертиз, зокрема за висновок експертного автотоварознавчого дослідження по зверненню ОСОБА_1 від 15.09.2019 №8047 (далі - Висновок №8047), що складений судовим експертом Холодцовим Д.М., (далі - Експерт) так як витрати, пов`язані із складанням цього Висновку №8047 не є такими, що понесені у зв`язку з розглядом справи.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не обґрунтовано ціну, яка визначена ним у розмірі 8450 євро та не виконано обов`язку щодо наведення у Рішенні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також суд вважав обґрунтованими доводи про покладення на відповідача судових витрат у вигляді витрат пов`язаних із проведенням експертиз в сумі 4500 грн.
Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, однак судове рішення не може бути залишене без змін з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.07.2019 ОСОБА_1 придбав у нерезидента транспортний засіб - легковий автомобіль марки Subaru, модель Legasy Outback, 2013 року випуску, з об`ємом двигуна 1998 куб см. номер кузова НОМЕР_1 (далі - ТЗ ). 
Вказаний ТЗ було придбано за 3800 франків, що підтверджується рахунком- фактурою від 14.07.2019, техпаспортом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 /2019 (далі - Техпаспорт), підтвердженням про оплату від продавця (т.1 а.с.26-33).
З метою переміщення через митний кордон ТЗ, декларантом позивача 30.08.2019 подано до Митниці електронну митну декларацію №UА209190/2019/057017 про декларування товару - ТЗ (далі - МД; т.1 а.с.121-122).
У вказаній МД позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 3800 швейцарських франків (графа 42 МД).
Одночасно із МД декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення, зокрема: рахунок-фактура; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 25.08.2019 №UA 20903/2019/66363; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 12.07.2019 №677.290.146; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 26.08.2019 №UA.005.040337-19; інші некласифіковані документи (т.1 а.с.123-146).
За результатом розгляду наданих декларантом документів митний орган прийняв Рішення (т.1 а.с.42-43).
Також Митницею видано Картку відмови (т.1 а.с.44-45).
У графі 33 Рішення вказано, що відповідно до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689, та постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Про затвердження Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України та внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 і від 4 червня 2007 р. № 795» від 12.12.2018 №1077 у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 8450 євро. Проведено консультації з декларантом згідно з статті 57 МК. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості. Виходячи із вищезазначеного, митна вартість товару становитиме 8450 євро. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР.
Вважаючи Рішення та Картку відмови протиправними та таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
За приписами частини першої статті 246 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно частини першої статті 248 МК митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Відповідно до статті 49 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною другою статті 51 МК передбачено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно частини першої статті 52 МК заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено частиною другою статті 52 МК декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
За правилами частини першої статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).
Як встановлено частиною першою статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до частин другої, третьої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно частини четвертої статті 54 МК орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною шостою статті 54 МК визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; - надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
За змістом положень статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої цієї статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Згідно із частинами 3-6 статті 57 МК кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Частиною першою статті 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
У частині другій статті 58 МК вказано, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні
Відповідно до частини четвертою-п`ятою статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно з частиною третьою статті 58 МК у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
За приписами частин першою, другою, четвертою статті 64 МК у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Нормами статті 368 МК встановлено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості. У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.
Як уже вище встановлено, митну вартість імпортованого ТЗ, що вказана декларантом у МД, визначено за основним методом. Декларантом до митного органу надано МД із зазначенням ціни товару 3800 швейцарських франків та на підтвердження ціни також надано рахунок-фактура, де також вказано вартість придбавання автомобіля 3800 швейцарських франків.
Крім того, на рахунку-фактурі міститься відмітка «betrag dankend erhalten», що згідно перекладу означає «оплату прийнято» (а.с.27).
До матеріалів справи позивачем надано лист продавця Automobile Manda GmbH (Thurfeldstrasse 20, 9220, Bischofszell TG) підтвердження про оплату, згідно якого вказано, що сума 3800 швейцарських франків за ТЗ здійснена у повному обсязі готівкою. Продаж ТЗ здійснено згідно законів Швейцарії і підтверджується договором купівлі-продажу автомашини, що була у використанні, від 14.07.2019. Інші квитанції законом не передбачені (а.с.32-33).
Також згідно з долученого позивачем висновку Експерта №9966 за результатами автотоварознавчої експертизи від 03.03.2020 (далі - Висновок №9966), який підготовлений на замовлення представника позивача, що є стороною у справі №380/1124/20, яка перебувала у провадженні суду першої інстанції, вартість ТЗ, що ввезений на митну територію України 25.08.2019, визначеного в межах виконання даного дослідження, становила 96468,40 грн (т.1 а.с.181-240).
Разом з тим, згідно пункту 28 Рішення, розрахована декларантом митна вартість товару вказана 3800 швейцарських франків за курсом валюти 25,666575 дорівнює 97574,79 грн.
Відповідно до оскаржуваного Рішення митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР. 
Проте, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також: не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19 лютого 2019 року в справі №805/2713/16-а.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем надано Митниці всі необхідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20 лютого 2018 року у справі №809/1884/16, посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 8 жовтня 2019 року у справі №803/776/17.
Під час судового розгляду справи, відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів належними документами. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем ТЗ та протиправність прийнятого Митницею рішення та, на підставі такого, Картки відмови у прийнятті МД.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Стосовно вимоги про стягнення на користь позивача судових витрат на залучення експерта, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так відповідно до частини першої, пункту 3 частини третьої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Згідно частини третьої статті 137 КАС спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.
Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-восьма статті 137 КАС).
За змістом частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Приписами частини сьомої статті 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС).
Відповідно до частини першої статті 104 КАС учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Частиною шостою статті 104 КАС передбачено, що у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
З матеріалів справи видно, що позивачем заявлено вимогу про стягнення в свою користь з відповідача судові витрати пов`язані із проведенням експертиз.
Так, позивачем долучено до справи Висновок №8047 та Висновок №9966, вказані висновки складені одним Експертом.
Відповідно до акту наданих послуг від 15.09.2019 Експертом надані позивачу (замовнику наступні послуги): визначення вартості відновлювального ремонту, з коефіцієнтом фізичного зносу, вартості матеріального збитку, визначення ринкової вартості, пошкодженого ТЗ. Висновок №8047. Вартість послуг складає : огляд КТЗ - 1000 грн, дослідження КТЗ - 2500 грн, разом 3500 грн.
На підтвердження оплати послуги, до матеріалів справи долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру від 13.09.2019№8047 на суму 3500 грн (т.1 а.с.173-174).
Згідно з долученого акту наданих послуг від 03.03.2020 Експерт надав ОСОБА_1 послуги: визначення вартості відновлювального ремонту, з коефіцієнтом фізичного зносу, вартості матеріального збитку, визначення ринкової вартості, пошкодженого ТЗ. Висновок №9966. Вартість послуг складає: дослідження КТЗ - 1000 грн.
На підтвердження оплати послуги, до матеріалів справи долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру від 27.02.2020 №9966 на суму 1000 грн.
Також надано до матеріалів справи договір про надання експертних послуг від 27.02.2020 №9966 укладеного між Холодцовим Д.В. та ОСОБА_1 (т.1 а.с.175-178).
Враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд приймає до уваги доводи Митниці-1 щодо безпідставного стягнення з останнього витрат, що понесені позивачем у зв`язку із складанням на його замовлення Висновку №8047 у сумі 3500 грн, з огляду на те, що вказаний Висновок №8047 складений ще задовго до початку судового розгляду цієї справи. Крім того, з його змісту, на відмінну від Висновку №9966, не вбачається, що цей висновок підготовлено для подання до суду у зв`язку з розглядом відповідної справи та у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. А відтак, він не відповідає вимогам, що наведені у статті 104 КАС та не може розцінюватися судом, як доказ, що поданий на підтвердження тих чи інших обставин у цій справі, а тому витрати, що пов`язані із його складанням та проведенням експертизи не можуть бути стягнуті з відповідача, як такі, що пов`язані із розглядом справи. 
Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення розміру заявлених позивачем судових витрат пов`язаних із проведенням експертиз на суму 1000 грн, так як Висновок №8047 та послуги, що були надані у зв`язку з його складанням у розмірі 3500 грн не є такими, що вчиненні внаслідок розгляду цієї справи, а тому резолютивну частину рішення суду у відповідній частині необхідно змінити. 
Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини цього рішення у такій редакції:
«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (ЄДРПОУ: 43348711) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) понесені судові витрати у вигляді витрат пов`язаних із проведенням експертизи в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.».
В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 4 серпня 2020 року.