Постанова                                      
Іменем України
08 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 363/975/13-ц
провадження № 61-5762св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство»,
відповідачі: Вишгородська міська рада Київської області, ОСОБА_1 ,
третя особа - Держземагентство України у Вишгородському районі,
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Семенюк Т. А., від 05 лютого 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2013 року міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» звернувся до суду із позовом до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_1 , в якому просив визнати незаконним та скасувати пункт 65 рішення Вишгородської міської ради від 29 грудня 2009 року в частині передачі земельної ділянки, площею 0,12 га, у приватну власність  ОСОБА_1  для ведення садівництва у садовому товаристві «Дніпро-8», визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 329810 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0850 га, для ведення садівництва, кадастровий номер 3221810100:38:001:0156, виданий на ім`я  ОСОБА_1 .
Позовна заява мотивована тим, що проведеною перевіркою встановлено, що вищезазначена земельна ділянка, яка передана у власність  ОСОБА_1 , є земельною ділянкою лісового фонду, відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована в кварталі 166 Старосільського лісництва та з 1973 року перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», яке згоди на її вилучення не надавало.
Прокурор посилався на те, що на підставі оскаржуваного рішення Вишгородської міської ради ТОВ «ЛА ЗЕМГРУП» розроблено технічну документацію щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки, а 19 жовтня 2010 року ОСОБА_1  отримав державний акт серії ЯЛ № 329810 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0850 га, з кадастровим номером 3221810100:38:001:0156, який зареєстрований 08 жовтня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094202469.
Прокурор стверджував, що пункт 65 оскаржуваного рішення Вишгородської міської ради, в частині передачі  ОСОБА_1  земельної ділянки для ведення садівництва у садовому товаристві «Дніпро-8», прийнятий з грубим порушенням вимог законодавства, що регламентують порядок надання земельних ділянок у власність громадян, спірна земельна ділянка не перебувала в користуванні СТ «Дніпро-8», тому не могла бути надана  ОСОБА_1 , як члену цього товариства, а в подальшому передана йому у власність на підставі частин першої, другої статті 118 ЗК України.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області у складі судді 
Купрієнка С. І. від 25 листопада 2013 року позов задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано пункт 65 рішення Вишгородської міської ради від 29 грудня 2009 року № 31/16 в частині передачі земельної ділянки, площею 0,12 га, у приватну власність  ОСОБА_1 для ведення садівництва у садовому товаристві «Дніпро-8», визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0850 га для ведення садівництва, серії ЯЛ № 329810, кадастровий номер 3221810100:38:001:0156, виданий на ім`я  ОСОБА_1 .
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка, відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована в кварталі 166 Старосільського лісництва та з 1973 року перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», яке згоди на її вилучення не надавало, а тому рішення міськради про її передачу у приватну власність, а також виданий на його підставі державний акт на право власності на землю слід визнати незаконними та скасувати.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 листопада 2013 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірну земельну ділянку ОСОБА_1 відчужив 22 травня 2012 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_2 , якого до участі у справі залучено не було, а тому прокурору слід відмовити у задоволенні позову у зв`язку з неналежним складом учасників справи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову за суб`єктним складом, оскільки прокурор просив скасувати рішення Вишгородської міської ради Київської області щодо надання спірної земельної ділянки саме ОСОБА_1 , а не 
ОСОБА_2 .
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 02 липня 
2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 
2009 року № 31/16 передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки з уточненням площ після проведення інвентаризації, зокрема, ОСОБА_1 , площею 0,12га, для ведення садівництва в садовому товаристві «Дніпро-8».
 
19 жовтня 2010 року ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ № 329810, площею 0,0850га, 
с/т «Дніпро-8», Вишгородської міської ради Київської області.
 
Згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 22 травня 2012 року ОСОБА_1 відчужив спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_2 . 
 
На державному акті на право власності на земельну ділянку від 19 жовтня 2010 року, серії ЯЛ № 329810, приватним нотаріусом Шостак В. Я. зроблена відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2 , що було зареєстровано у Поземельній книзі 8 червня 2012 року (а. с. 178 т. 1).
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги області здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року. 
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду із цим позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року).
 
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України в указаній редакції суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.
 
Таким чином, на суд, як державний орган, покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, у зв`язку з чим він має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.
 
Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Отже статтею 33 ЦПК України 2004 року передбачено, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
 
Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 
2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша-друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.
 
Судами установлено, що 03 квітня 2013 року міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» звернувся до суду, в якому просив визнати незаконним та скасувати пункт 65 рішення Вишгородської міської ради від 29 грудня 
2009 року в частині передачі земельної ділянки, площею 0,12 га, у приватну власність  ОСОБА_1  для ведення садівництва у садовому товаристві «Дніпро-8», визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 329810 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0850 га, для ведення садівництва, кадастровий номер 3221810100:38:001:0156, виданий на ім`я  ОСОБА_1 .
 
Однак, за договором купівлі-продажу від 22 травня 2012 року, тобто до звернення прокурора із цим позовом, ОСОБА_1 відчужив спірну земельну ділянку на користь ОСОБА_2 (а. с. 31, 32 т. 2), отже саме до нього має бути пред`явлена вимога про визнання недійсним правовстановлюючого документу на цю земельну ділянку.
 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки власника земельної ділянки ОСОБА_2 , не залученого до участі у справі. При цьому прокурор відповідного клопотання не заявляв.
 
Крім того, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
 
Такі порушення норм процесуального права відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України (у редакції на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
 
Отже, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що до участі у справі у якості відповідача не залучено особу, права та обов`язки якого стосуються позовні вимоги, зокрема ОСОБА_2 , який є власником спірної земельної ділянки, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому, у суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду справи відсутня можливість залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 367 ЦПК України.
 
Правовий висновок щодо обґрунтованості відмови у позові, пред`явленого до неналежного відповідача, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.
 
Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом до належного відповідача, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене.
 
Доводи касаційної скарги про те, що рішенням суду першої інстанції не були вирішені питання про права та обов`язки ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки на момент його ухвалення останній був власником спірної земельної ділянки і внаслідок скасування дозвільних та правовстановлюючих документів попереднього власника спірної земельної ділянки ОСОБА_1 вирішується питання про добросовісність набуття цієї земельної ділянки її теперішнім власником ОСОБА_2 .
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Щодо клопотання про розгляд справи з викликом Генеральної прокуратури України
 
У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить проводити розгляд справи за участю Генеральної прокуратури України.
 
Крім того, клопотання про участь у судовому засіданні надійшло й безпосередньо від Генеральної прокуратури України.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга).
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
 
Верховний Суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
З огляду на вказане, а також ураховуючи те, що сторони у справі вже надали аргументи щодо поданої касаційної скарги, остання розглядається без повідомлення та виклику учасників справи. 
 
Отже, оскільки ЦПК України передбачає можливість розгляду справи у письмовому провадженні без виклику учасників справи, аргументи про розгляд справи за участю сторін у справі є непереконливими, тому відсутня необхідність у виклику осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, у зв`язку із чим у задоволенні клопотань слід відмовити.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович