УХВАЛА

14 вересня 2020 року 
Київ
справа №9901/254/20
адміністративне провадження №П/9901/254/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Калашнікової О.В.,  Соколова В.М.,  Тацій Л.В., 
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України (Держави України) про визнання дій і бездіяльності протиправними, зобов?язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
20 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду, як до суду першої інстанції, позовну заяву, в який просив:
- зобов`язати Державу Україну, її законодавчу та виконавчу владу забезпечити страхове-ядерне право на відшкодування-компенсацію ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров`ю внаслідок нещасного випадку на виробництві при виконання наказу від 26 квітня 1986 року згідно наказу Держави;
-  зобов`язати Верховну Раду України здійснити контроль за діяльністю Кабінету Міністрів України - центрального органу виконавчої влади;
-   у відповідності до Конституції України та Рішень Конституційного Суду України 1997-2020 років відновити непорушну, особливу, соціальну, конституційну норму Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796- XII від 28 лютого 1991 року (далі - Закон №796- XII);
-  зобов`язати Державу Україну, її законодавчу та виконавчу владу відновити страхове-ядерне право щодо невиплати основної, страхової, ядерної, державної, гарантованої пенсії виключно із офіційного, базового, актом перевірки перевіреного, визначеного Державою СРСР, УРСР, Україна середньомісячного заробітку 3652 рублів СРСР=5189 доларів США, отриманого згідно Наказу від 26 квітня 1986 року виключно в % від ступеню втрати працездатності з 04 березня 1991 року - дня встановлення інвалідності довічно, без будь-яких обмежень страхового-ядерного права;
-  зобов`язати Державу Україну відновити порушене права на виплату додаткової пенсії за ядерну шкоду, заподіяну  життю і здоров`ю виключно в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, виключно до вимог Закону №796-XII від 28 лютого 1991 року, статей Закону України №39/95 - ВР від 08 лютого 1995 року, певних статей Конституції України з дня порушеного права довічно;
-   зобов`язати Державу Україну на всю суму боргу нарахувати щорічно з 1991 року 3% річних від зобов`язань простроченого боргу, які є обов`язком незалежно від рішення суду відповідно до вимог Цивільного Кодексу України;
-  зобов`язати Державу Україну відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на всю суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120% річних облікової ставки Національного банку України як конституційну гарантію протиправне порушеного страхового-ядерного права;
-   рішення Суду поставити на контроль виконання та у разі невиконання рішення Суду в строк не більше одного місяця, з дня наступного, зобов`язати Державу Україну щоденно нараховувати пеню в розмірі 120% річних від найвищої облікової ставки Національного банку України та 3% річних за борговим зобов`язанням, як конституційну гарантію порушеного права відповідно до Рішень Європейського Суду з прав людини.
Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху з підстав невідповідності змісту позовних вимог положенням статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з огляду на те, що у позовній заяві необхідно було чітко та конкретно сформулювати зміст позовних вимог окремо до Верховної Ради України, вказати, які постанови, дії чи бездіяльність законодавчого органу є протиправними і навести обґрунтування їх протиправності, а також зазначити, які конкретно дії в межах наданих суду повноважень необхідно вчинити для відновлення порушених прав позивача; зазначити у чому полягає порушення його особистих прав, свобод та інтересів з боку Верховної Ради України в межах її повноважень із правим обґрунтування позовних вимог у цій частині, обґрунтувати кожну зі своїх позовних вимог та зазначити докази, що підтверджує кожну із викладених обставин; надати власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Позивачу надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом складання і подання нової позовної заяви.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (№0102930710447) копія ухвали суду від 25 серпня 2020 року отримана позивачем 31 серпня 2020 року.
07 вересня 2020 року на виконання ухвали суду від 25 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав уточнення мотивованої частини позовної заяви, в яких, обмежившись посиланням на загальні норми Конституції України, положення Цивільного Кодексу України, приписи Рішень Конституційного Суду України та необхідність застосування до даних правовідносин норм цивільного, адміністративного, кримінального права, зазначив про звуження особливої,  страхової-ядерної норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та про порушення Верховною Радою України норм діючого законодавства в частині контролю за діяльністю Кабінету Міністрів України щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя, здоров`я, повного відшкодування шкоди.
Викладення інших вимог в уточненнях до мотивувальної частини позову є ідентичними до тих, які були зазначені в ОСОБА_1 у позовній заяві.
Вирішуючи питання про відкриття провадження, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Залишаючи без руху позовну заяву, Судом зазначено, що загалом позовні вимоги заявлено до Верховної Ради України (Держави України) шляхом оскарження дій чи бездіяльності Верховної Ради України та які ОСОБА_1 пов`язує з захистом його соціальних прав, як особи, що має статус учасника ліквідації наслідків ЧАЕС, інваліда.
Водночас, у поданих уточненнях до мотивувальної частини позову ОСОБА_1 знову не сформулював та не конкретизував зміст позовних вимог відповідно до статті 266 КАС України, не зазначив, які конкретно правовідносини виникли між ним і Верховною Радою України, в межах яких необхідно поновити його порушені права, свободи чи інтереси, тобто зміст заявлених вимог та їх обґрунтування дають підстави для висновку, що позивач фактично вважає протиправними дії як законодавчої (Верховної Ради України), так і виконавчої влади України (Кабінету Міністрів України), які стосуються звуження його соціальних прав, порушення норм соціальних законів, норм міжнародного права, які можна усунути шляхом визнання їх незаконним, з подальшим скасуванням та із забезпеченням конституційних гарантій на справедливий суд позачергово, виключно до вимог Конституції України.
Разом з цим, Суд зауважує, що адміністративний позов завжди має індивідуальний характер і спрямований на захист конкретних прав, свобод чи інтересів особи в її правовідносинах з певним суб`єктом владних повноважень.
Тому позовна заява має містити конкретизовані відомості про суб`єкта владних повноважень (Верховної Ради України), який порушив права позивача ОСОБА_1 , вказувати на  право, що підлягає захисту та яке порушив відповідач, конкретні обставини чи факти, з якими позивач пов`язує порушення свого права та які утворюють привід для звернення до суду, а також містити такі ж конкретні вимоги до відповідача, які суд має застосувати з метою захисту порушеного права.
Водночас, уточнення, які надіслані ОСОБА_1 на усунення недоліків позовної заяви, не відповідають наведеним вище критеріям, позивачем вдруге викладено загальні обставини та абстрактні міркування з приводу загальних порушень відповідачем норм Конституції України, положень діючого законодавства щодо питань, які стосуються страхового ядерного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в цілому в державі.
Крім цього, в ухвалі Верховного Суду від 25 серпня 2020 року зазначено, що більшість позовних вимог ОСОБА_1 заявлено до Держави України із відповідним зобов`язанням до вчинення певних дій, які Верховним Судом як судом першої інстанції не розглядаються та звернуто увагу позивача на необхідність чітко та конкретно сформулювати зміст позовних вимог окремо до Верховної Ради України.
Натомість, позивачем направлено до Суду уточнення мотивувальної частини позову, прохальна частина позовної заяви ОСОБА_1 залишено без змін, що свідчить про невиконання вимог ухвали Верховного Суду від 25 серпня 2020 року і в цій частині.
Відповідно до пункту першого частини четвертої  статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Таким чином, позивачем подано не уточнену позовну заяву, оформлену відповідно до вимог статей 160-161 КАС України, а уточнення мотивувальної частини позовної заяви, повторне викладення тих самих обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги з посиланням тільки на законодавчі акти та їх цитування, якими підтверджені заявлені обставини), Верховний Суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 1 частини четвертої   статті 169 КАС України.
При цьому Верховний Суд враховує висновки Великої Палати    Верховного Суду у справі №9901/430/19 від 14 серпня 2019 року, де зазначено, що зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту вони мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення,  нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.
Крім цього, позивач, всупереч пункту 11 частини п`ятої статті 160 КАС України, не зазначив власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, що також свідчить про невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.
Отже, оскільки  позивач ОСОБА_1    не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 25 серпня 2020 року та заявлені позовні вимоги визначені у спосіб, що унеможливлює встановлення їх конкретного змісту та визначення способу відновлення права, за захистом якого звернувся позивач, позовна заява підлягає поверненню.    
На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 160, 169, 243, 248, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
УХВАЛИВ:
1.Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України (Держави України) про визнання дій і бездіяльності протиправними, зобов?язання вчинити певні дії - повернути позивачу.
2.Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, установленому законом.
3.Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
А.Г. Загороднюк 
 О.В. Калашнікова 
 В.М. Соколов 
 Л.В. Тацій ,
Судді Верховного Суду