КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 758/7333/17                                                Головуючий у 1 інстанції: Волошин В.О.
провадження № 22-ц/824/4999/2020                                         Суддя-доповідач: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
24 червня 2020 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Олійника В.І., 
суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,
при секретарі Бондаренко І.С.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», третя особа: виконуючий обов`язки директора Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» Касапчук Валентин Анатолійович, про скасування наказу, поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -
 
в с т а н о в и в :
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним наказ Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» №153-К про припинення трудового договору від 20 березня 2017 року.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу паркування в Печерському районі служби паркування Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» з 20 березня 2017 року.
Стягнуто з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 276 371 грн. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів; у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. та судовий збір у розмірі 640 грн.
Стягнуто з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь держави судовий збір у розмірі 4 043 грн. 71 коп.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу паркування в Печерському районі служби паркування Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» та виплати йому суми середньомісячної заробітної плати у розмірі 9416 грн. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. В решті позову відмовлено.
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь вартість судових витрат за надання правничої допомоги.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року заяву задоволено частково.
Стягнуто з КП «Київтранспарксервіс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.
В апеляційній скарзі відповідача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування додаткового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не було надано розрахунку суми зазначених витрат та її складових, як і відсутній час, який було витрачено на надання професійної правничої допомоги.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до КП «Київтранспарксервіс», третя особа: виконуючий обов`язки директора КП «Київтранспарксервіс» Касапчук В.А. про скасування наказу; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.
Визнано незаконним наказ Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» №153-К про припинення трудового договору від 20 березня 2017 року.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу паркування в Печерському районі служби паркування Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» з 20 березня 2017 року.
Стягнуто з КП «Київтранспарксервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 276 371 грн. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів; у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.; судовий збір у розмірі 640 грн.
Стягнуто з КП «Київтранспарксервіс» на користь держави судовий збір у розмірі 4043 грн. 71 коп.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділу паркування в Печерському районі служби паркування КП «Київтранспарксервіс» та виплати йому суми середньомісячної заробітної плати у розмірі 9 416 грн. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.
В решті позову відмовлено.
Звертаючись до суду із вказаною заявою, позивач зазначав, що ним додатково були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст.141 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Судом встановлено, що 15 грудня 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до якого клієнт доручає, а представник приймає на себе зобов`язання надавати правничу та юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбаченим даним Договором щодо розгляду Подільським районним судом міста Києва справи №758/7333/17 (т.1, а.с.66-68).
За правничу допомогу та послуги, що надаються представником, позивач зобов`язувався сплатити кошти у розмірі 10 000 грн. по закінченню розгляду справи.
Встановлено, що 12 грудня 2019 року позивачем було сплачено на виконання зазначеного договору 10 000 грн. (т.3 а.с.32).
Згідно розрахунку судові витрати у розмірі 10 000 грн. складаються з: підготовки позовної заяви, участі у судових засіданнях, збору доказів, підготовці заяв, клопотань, листів та інших документів.
За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підставі викладеного, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16).
В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем було подано договір про надання правничої допомоги від 15 грудня 2017 року, розрахунок судових витрат та квитанція про понесення витрат на правничу допомогу.
Судом було встановлено, що позивачем не було надано розрахунку суми зазначених витрат та її складових, як і відсутній час, який було витрачено на надання професійної правничої допомоги.
З огляду на вищенаведене та з врахуванням положень ст.137 ЦПК України суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розмір витрат на правничу допомогу підлягав зменшенню до розміру 4000 грн. і при цьому судом було вірно враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони позивача.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» залишити без задоволення.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.
 
Суддя-доповідач:  
 
Судді: