ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6521/20 Справа № 199/40/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.
при секретарі - Мамедової О.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у судовому засіданні з викликом учасників справи,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю. Діти знаходяться на повному матеріальному забезпеченні позивача, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, на утриманні інших дітей не має.
Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від надання матеріальної допомоги. У зв`язку з несплатою аліментів за минулий час виникла заборгованість, яка станом на момент подачі позову до суду складає 170 279,00 грн.
На підставі викладеного, позивач просила суд:
-стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини; 
-стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до моменту закінчення навчання, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 
-стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за минулий час у твердій грошовій сумі в розмірі 1/3 середньої заробітної плати працівника у Дніпропетровській області, починаючи з листопада 2012 року по листопад 2019 року, що складає 170 279 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по справі та витрати на професійну правничу допомогу, що становить 5000 грн.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1109 (одна тисяча сто дев`ять) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи стягнення з 08 січня 2020 року до повноліття дитини. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1109 (одна тисяча сто дев`ять) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи стягнення з 08 січня 2020 року до повноліття дитини. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону.
Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах місячних платежів.
В іншій частині позову – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволені її позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що районним судом безпідставно, в порушення вимог статті 265 ЦПК України не враховано, та не зазначено в рішенні суду докази, надані позивачем на підтвердження матеріального становища відповідача, які давали суду підстави зробити висновок, про те, що він в змозі сплачувати аліменти у розмірі 3500 грн. на кожну дитину; суд не правильно застосував до спірних правовідносин положення частини 2 статті 191 СК України, судом зроблено не правильний висновок про те, що відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу своїм дітям починаючи з 2012 року, а також районний суд безпідставно відмовив у стягнені коштів на правову допомогу.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в порядку ст.360 ЦПК Уккраїни.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість осаджуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02 лютого 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2012 року розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20,21,32).
Під час розгляду спору сторони не заперечували, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між ними досягнуто не було, та оскільки відповідач з дітьми не проживає, регулярного утримання їм не надає суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідачем порушений обов`язок по утриманню неповнолітніх дітей. 
Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно ч.ч.1,2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. 
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання, районний суд виходив з вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 років до 18 років встановлено у розмірі 2218 грн., а тому підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1109 грн. 00 коп., на кожну дитину, що становить 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, враховуючи вимоги ч.2 ст.182 СК України.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком районного суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, а саме у розмірі 3500 грн., оскільки в нього є інші джерела доходів, ніж заробітна плата, яку він отримує на підприємстві ТОВ “ПАРИТЕТ ПАК” були ретельно перевірені судом першої інстанції, та обґрунтовано відхилені у зв`язку з їх недоведеністю. 
Відмовляючи в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за минулий час у твердій грошовій сумі в розмірі 1/3 середньої заробітної плати працівника у Дніпропетровській області, починаючи з листопада 2012 року по листопад 2019 року, що складає 170 279 грн. районний суд виходив з того, що чинним законодавством саме на позивача покладено обов`язок доведення суду того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також того, що відповідач ухилявся від їх сплати.
Такі, висновки суду повністю узгоджуються з вимогами ст. 194 СК України, відповідно до яких аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш, як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
Позивачка не заперечувала той факт, що рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на її користь, на утримання дітей раніше судом не ухвалювалось, заборгованості по несплаті аліментів за виконавчим листом за відповідачем не рахується, доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів за минулий час, позивачем суду не надано, а тому підстав для застосування статті 194 СК України, та задоволення позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час у суду апеляційної інстанції також немає.
Також, обґрунтованим є рішення суду про відмову у стягненні з відповідача на її користь витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 5000 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат по справі.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення в цивільній справі", стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Частиною першою статті 134 ЦПК Українивизначено (імперативна норма), що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які вона понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
Наслідком невиконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України- є відмова суду у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПКУкраїни).
У частині третій цієї статті зазначено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Отже, процесуальний закон зобов`язує сторону подати попередній розрахунок судових витрат, розмір яких остаточно визначається судом при вирішенні справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи акт виконаних робіт з адвокатом позивачкою наданий не був, посилання в апеляційній скарзі на те, що такий акт був направлений до суду разом з позовною заявою, про що зазначено в п.14 не відповідають дійсності, оскільки такий акт в матеріалах справи відсутній.
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.4 пункту 8 Постанови від 17.10.2014 N10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Адвокат Кириллова О.Ю. надавала позивачу правову допомогу в даній справі на підставі договору про надання правової допомоги та ордера. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній належний розрахунок вартості правової допомоги, що відповідав би фактичному об`єму такої допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та отримання адвокатом гонорару у розмірі 5000 грн. тощо, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.
Тому, колегія суддів приходить до висновку про те що підстав для для задоволення вимог апеляційної скарги стосовно стягнення витрат на правову допомогу немає. 
Інші доводи апеляційної  скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги письмові пояснення позивача у справі, обставини, які встановлені рішенням суду у справі №401/6320/12, наявність у відповідача декількох об`єктів нерухомості, які він здає в оренду, та отримує додатковий дохід, не підтверджено з боку відповідача надання допомоги за період з листопада 2012 року по листопад 2019 року,  інші докази про те що відповідач перешкоджав  зверненню позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів шляхом погроз фізичною розправою - є необґрунтованими, висновків  суду першої інстанції не спростовують, та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції. 
Згідно зі ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. 376 ЦПК України підстави для скасування оскарженого судового рішення, а тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко 

                                                                        О.В. Лаченкова