ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №583/5382/19 
Номер провадження 22-ц/816/1271/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Хвостика С. Г. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.,

у присутності :
представника Чернеччинської сільської ради Охтирського району – Жертовської Світлани Миколаївни 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Чернеччинської сільської ради Охтирського району
на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2020 року, ухваленого у складі судді Ярошенко Т.О. у м. Охтирка, повний текст якого складено 10 березня 2020 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Охтирської районної державної адміністрації, Чернеччинської сільської ради Охтирського району, Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання права власності на земельну частку (пай),

                                                         в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що у 1993 році він був прийнятий в члени агропайового об`єднання імені Петровського, в якому працював з січня 1993 року по червень 1998 року. 
Відповідно до рішення 5 сесії 22 скликання Пологівської сільської ради від 09 лютого 1995 року агропайовому об`єднанню імені Петровського передано у колективну власність земельну ділянку площею 4130,5 га для сільськогосподарського виробництва з метою подальшого її паювання, у зв`язку з чим видано державний акт на право колективної власності на землю серії СМ №00003 від 08 червня 1995 року. 
До вказаного державного акту був доданий список громадян-членів КСП, які на момент його видачі були членами агропайового об`єднання імені Петровського та мали право на одержання земельного паю, однак, ОСОБА_1 при розпаюванні земель не було внесено до вказаного списку та в подальшому не видано сертифікат про право на земельну частку (пай) і не виділено її в натурі, чим порушене його право. 
При цьому зазначав, що про порушення свого права дізнався у 2017 році, але на той час агропайове об`єднання ім. Петровського було ліквідовано, а при зверненні до Пологівської сільської ради Охтирського району та до Охтирської районної державної адміністрації йому повідомили, що право на земельну частку (пай) ним вже втрачено.
       Посилаючись на зазначені обставини, просив поновити пропущений строк позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного земельного права та визнати за ним право власності на земельну частку (пай) в розмірі 3,38 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за  ОСОБА_1  право на земельну частку (пай) розміром 3,38 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).  
       Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Чернеччинська сільська рада Охтирського району подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не надано суду достатніх доказів на підтвердження його членства в агропайовому об`єднанні імені Петровського. Вказує, що протокол зборів АПО імені Петровського від 02 березня 1994 року, не може бути достатнім доказом, на підставі якого слід робити висновок про визнання за позивачем права на земельну частку (пай), оскільки 08 червня 1995 року виданий державний акт на право колективної власності, де відсутні дані про ОСОБА_1 в списках громадян-членів АПО імені Петровського. Крім того зазначає, що позивач стверджує, що він дізнався про порушення свого порушеного права на землю лише у 2017 році, проте судом не з`ясовано поважність причин такого пропуску строку звернення з позовом до суду і не надано належну оцінку таким обставинам.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Котляревський С.О. заперечив проти її задоволення і зазначив , що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити у зв`язку із її необґрунтованістю, а рішення місцевого суду залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Чернеччинської сільської ради Охтирського району - Жертовської С.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що 30 січня 1993 року  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був прийнятий на роботу на посаду слюсаря в тракторну бригаду №1 в агропайовому об`єднанні імені Петровського, яке реорганізоване в подальшому в акціонерне товариство закритого типу імені Петровського (а.с. 48).
30 січня 1993 року ОСОБА_1 був прийнятий до членів агропайового об`єднання імені Петровського на підставі рішення правління протокол №1 від 29 січня 1993 року (а.с. 46). Зазначене підтверджується протоколом засідання правління колгоспу №1 від 29 січня 1993 року, згідно з яким вирішено рекомендувати зборам уповноважених колгоспників прийняти ОСОБА_1 в члени колгоспу (а.с. 36-39) та протоколом зборів уповноважених від 02 березня 1994 року №1, з якого вбачається, що вирішено прийняти в члени АПО імені Петровського ОСОБА_1 (а.с. 40-42).
18 серпня 1993 року ОСОБА_1 , рішенням правління (протокол №8 від 17 серпня 1993 року), направлено на навчання в Харківський інститут механізації та електрифікації сільського господарства. 01 вересня 1993 року ОСОБА_1 зараховано студентом першого курсу стаціонару, а 30 червня 1998 року відраховано у зв`язку із закінченням навчання. 27 грудня 1995 року рішенням загальних зборів протокол №2 АПО імені Петровського реорганізовано в акціонерне товариство закритого типу імені Петровського (а.с. 48).
З архівної довідки Чернеччинської сільської ради Пологівського старостинського округу №87 від 06 травня 2010 року вбачається, що в книгах розрахунків по нарахуванню заробітної плати працівників колгоспу імені Петровського, АПО імені Петровського, АТЗТ імені Петровського, КСП імені Муратова Охтирського району Сумської області зазначено, що ОСОБА_1 з березня по червень 1993 року відпрацював 85 вихододнів (а. с 33).
З архівної довідки Чернеччинської сільської ради Пологівського старостинського округу №88 від 06 травня 2019 року вбачається, що згідно книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників колгоспу імені Петровського, АПО імені Петровського, САТЗТ імені Петровського, КСП імені Муратова Охтирського району, Сумської області маються дані про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за березень – червень 1993 року (а.с. 34).
Відповідно до типового договору, укладеного в Харківському інституті механізації і електрифікації сільського господарства між ОСОБА_1 та головою АПО імені Петровського ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зобов`язувався пропрацювати після закінчення навчання в АПО імені ОСОБА_3 , а підприємство зобов`язувалось виплачувати інституту за навчання студента 200 тисяч купонів на рік та надати роботу згідно штатного розпису (а. с. 27).
З листа голови правління САТЗТ імені Петровського від 10 листопада 1997 року вбачається, що товариство просило направити випускника ОСОБА_1 на роботу до вказаного товариства на посаду інженера-енергетика (а.с.30).
З довідки Чернеччинської сільської ради Пологівського старостинського округу Охтирського району Сумської області № 90 від 06 травня 2019 року вбачається, що колгосп імені Петровського рішенням зборів уповноважених від 17 лютого 1993 року реорганізований в ордена Трудового Червоного Прапора Агропайового об`єднання імені Г.І. Петровського, який, в свою чергу, реорганізовано в сільськогосподарське акціонерне товариство закритого типу імені Петровського, згідно рішення зборів уповноважених від 27 грудня 1995 року, в подальшому рішенням зборів уповноважених від 13 березня 1998 року реорганізовано в Агропайове об`єднання імені Г.І. Петровського, яке рішенням зборів уповноважених від 16 лютого 2002 року перейменовано в ордена Трудового Червоного Прапора колективного сільськогосподарського підприємства імені Ф.С. Муратова, правонаступником якого є КСП імені Ф.С. Муратова (а.с.35).
Згідно Витягу з ЄДРПО Колективне підприємство Ордена трудового червоного прапора КСП ім.Ф.С. Муратова значиться припиненим з 04.02.2009 року ( а.с. 142-145).
Рішенням п`ятої сесії двадцять другого скликання Пологівської сільської ради народних депутатів від 09 лютого 1995 року у колективну власність громадян, згідно додатку №1, передавались землі АПО імені Петровського (а.с.43-45).
08 червня 1995 року агропайовому об`єднанню імені Петровського, м. Охтирка Сумської області видано державний акт на право колективної власності на землю серії СМ №00003, відповідно до якого передано у колективну власність 4130,5 га землі в межах згідно з планом для сільськогосподарського використання та додано список громадян-членів АПО імені Петровського Охтирського району (а. с. 6-9, 10-22).
Судом встановлено, що до списку громадян-членів агропайового об`єднання імені Петровського не було включено ОСОБА_1 , який працював у вказаному об`єднанні та був його членом.
З листа відділу в Охтирському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області №5/261-19 від 19 грудня 2019 року вбачається, що розпорядженням Охтирської районної державної адміністрації від 16 грудня 1996 року №504 «Про затвердження вартості та розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах» для САТЗТ імені Петровського розмір земельної частки (паю) визначено 3,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 23).
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності перебування позивача членом агропайового об`єднання імені Петровського на момент передачі земель у колективну власність, а тому порушене право ОСОБА_1 підлягає відновленню шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай) в розмірі 3,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки у натурі (на місцевості), що розташована на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, за рахунок земель запасу.
Проте, з таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду в повному обсязі погодитись не може, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 15 ЦК України передбачено, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 9 ст. 5 ЗК України (в редакції 1990 року) передбачено, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
За приписами ч. 1 ст. 22 ЗК України (в редакції 1990 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року), державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
Пунктом 1 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95, що паюванню підлягають  сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі  радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення даної справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР.
Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Згідно з ст. 75 ЦК УРСР 1963 року, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. 
Відповідно до положень ст.76 ЦК УРСР 1963 року, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Згідно з ст. 80 ЦК УРСР 1963 року, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.
Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. 
Згідно положень ст. 76 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Звертаючись до суду з позовом у грудні 2019 року, про визнання права власності на земельну частку (пай) у розмірі 3,38 умовних кадастрових гектарів, ОСОБА_1 посилався на те, що він на час видачі державного акта на право колективної власності на землю 08 червня 1995 року працював в агропайовому об`єднанні імені Петровського і був його членом,однак не був включений до списку громадян-членів АПО, що додавався до вказаного державного акту. Як на причину поважності пропуску строку звернення до суду позивач посилався на те, що про порушення свого права він дізнався з мережі  Інтернету, оскільки районними судами розглядалися  уже аналогічні справи.   
Як убачається з матеріалів справи, з часу видачі АПО імені Петровського державного акту на право колективної власності на землю від 08 червня 1995 року і до дня звернення ОСОБА_1 в суд з даним позовом 26 грудня 2019 року, минуло більше двадцять трьох років.
Проте, позивачем, всупереч вищезазначених вимог закону, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з часу, коли він повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з 08 червня 1995 року, коли виникло право на позов, існували обставини, що перешкоджали б йому з поважних причин у доступі до правосуддя протягом 23 років. Розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитися з 1995 року, було загальновідомим фактом, а тому ОСОБА_1 як член АПО повинен був знати про порушення його права на земельну частку (пай).
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 без поважних причин пропущено строк звернення до суду за захистом порушеного права, що є підставою для відмови у позові.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 1, 3 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову  ОСОБА_1 . 
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Чернеччинської сільської ради Охтирського району понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1152 грн 00 коп..
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 

                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Чернеччинської сільської ради Охтирського району задовольнити.
Скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2020 року.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Охтирської районної державної адміністрації, Чернеччинської сільської ради Охтирського району, Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання права власності на земельну частку (пай).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернеччинської сільської ради Охтирського району понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1152 грн.00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 24 червня 2020 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             О.Ю.Кононенко

        С.Г.Хвостик