ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3411/20 Справа № 201/10081/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в м. Дніпро, третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про визнання незаконним та скасування рішення, оформленого протоколом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в м. Дніпро, третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", про визнання незаконним та скасування рішення, оформленого протоколом.

Позовна заява мотивована тим, що 19.08.2019 року на Засіданні Комітету Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в м. Дніпро було прийнято рішення про направлення власникам та Наглядовій раді АТ КБ "Приватбанк" письмової вимоги про розірвання трудового договору (звільнення) з Головою Правління АТ КБ "ПриватБанк" Петром Крумханзлом, оформлене протоколом № 8 від 19.08.2019 року. В якості обґрунтування оскаржуваного рішення відповідач посилався на порушення позивачем трудового законодавства, зокрема ст.ст. 40-42 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

В цей же день, 19.08.2019 року, за наслідками прийнятого оскаржуваного рішення, на адресу Наглядової ради АТ КБ "ПриватБанк" відповідачем було направлено вимогу про розірвання трудового договору з Головою Правління АТ КБ "ПриватБанк" Петром Крумханзлом та членом Правління АТ КБ "ПриватБанк" з питань управління ризиками Чернишовою Л . П. , за порушення Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Позивач вважав, що оскаржуване рішення в частині висновків про необхідність розірвання трудового договору з ним, необґрунтованим та незаконним, зважаючи на недоведеність фактів порушення позивачем трудового законодавства. Крім того, оскаржуване рішення прийняте за відсутності повноважень, з огляду на відсутність колективного договору між відповідачем та банком.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Засідання Комітету Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в м. Дніпро, оформлене протоколом № 8 від 19.08.2019 року, про направлення власникам та Наглядовій раді АТ КБ "ПриватБанк" письмової вимоги про розірвання трудового договору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Засідання Комітету Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в м. Дніпро, оформлене протоколом № 8 від 19.08.2019 року, про направлення власникам та Наглядовій раді АТ КБ "ПриватБанк" письмової вимоги про розірвання трудового договору.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 19.08.2019 року на Засіданні Комітету Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" було прийнято рішення про направлення власникам та Наглядовій раді АТ КБ "ПриватБанк" письмової вимоги про розірвання трудового договору з Головою Правління АТ КБ "Приватбанк" Петром Крумханзлом, оформлене протоколом № 8 від 19.08.2019 року (т.1 а.с.14-21,22-29).

19 липня 2019 року Первинна профспілкова організація співробітників Головного Офісу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в м. Дніпро змінила назву на Первинну профспілкову організацію співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в м. Дніпрі на підтвердження чого було надано Статут в новій редакції (т.1 а.с.55-66).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність колективного договору між банком та відповідачем свідчить про відсутність у останнього повноважень на прийняття оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 45 КзпП України на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Відповідно до статті 33 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" від 15.09.1999 року № 1045-XIV (далі - Закон № 1045-XIV) профспілкові органи мають право вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, про колективні договори та угоди.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації приймає рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", законодавство про працю, ухиляється від участі в переговорах щодо укладення або зміни колективного договору, не виконує зобов`язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори.

Таким чином, законодавство містить норми, що створюють правове підґрунтя для прийняття Профспілкою рішення про звернення з Вимогою про звільнення. Виходячи з буквального тлумачення ст.ст. 45, 247 КЗпП України таке рішення може бути прийняте Профспілкою виключно за умови вчинення керівником підприємства порушень законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закону про профспілки. Крім того, для прийняття такого рішення Профспілка повинна мати необхідний обсяг представницьких повноважень.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при розгляді справ, пов`язаних з вимогами профспілкового чи іншого, уповноваженого на представництво трудовим колективом органу, про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення його із займаної посади, слід виходити з того, що згідно зі ст. 45 КЗпП така вимога може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір.

Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Частина 2 статті 7 Закону України "Про колективні договори і угоди" від 01.07.1993 № 3356-XII (далі - Закон № 3356-XII) передбачає, що саме у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин.

Частиною 1 статті 15 Закону № 3356-XII встановлено, що контроль за виконанням колективного договору, угоди проводиться безпосередньо сторонами, що їх уклали, чи уповноваженими ними представниками.

Тобто, діюче законодавство передбачає певні умови застосування статті 33 Закону про профспілки та ст. 45 КЗпП України, які передбачають наявність взаємозв`язку між діяльністю профспілкової організації та підприємством, керівнику якого може бути пред`явлено вимогу щодо розірвання трудового договору. Такий взаємозв`язок, зокрема, проявляється у вигляді укладеного між профспілковою організацією та підприємством колективного договору.

Такий правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 804/2581/16.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність колективної угоди, договору між роботодавцем та профспілковою організацією ніяк не звужує прав профспілок у здійсненні своїх повноважень відповідно до Закону № 1045-XI, а також вказує на те, що вимога про розірвання трудового договору зроблена не в рамках колективної угоди, а рамках приписів ст. 33 Закону № 1045-XI та ст. 45 КЗпП України, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Відповідно до стаття 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону № 1045-XIV встановлює, що професійна спілка (профспілка) - це добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки - добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.

Згідно статті 3 Закону № 1045-XIV дія цього Закону поширюється на діяльність профспілок, їх організацій, об`єднань профспілок, профспілкових органів і на профспілкових представників у межах їх повноважень, на роботодавців, їх об`єднання, а також на державні органи та органи місцевого самоврядування. Особливості застосування цього Закону у Збройних Силах України (для військовослужбовців), Національній поліції, Державній кримінально-виконавчій службі України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України встановлюються відповідними законами.

Частиною 1 статті 11 Закону № 1045-XIV передбачено, що для представництва і здійснення захисту прав та інтересів членів профспілок на відповідному рівні договірного регулювання трудових і соціально-економічних відносин профспілки, організації профспілок можуть мати статус первинних, місцевих, обласних, регіональних, республіканських, всеукраїнських.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону № 1045-XIV статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, навчальному закладі або об`єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 1045-XIV профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян.

Частиною 4 статті 19 Закону № 1045-XIV встановлено, що представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства.

Згідно частини 1 статті 20 Закону № 1045-XIV профспілки, їх організації та об`єднання ведуть колективні переговори, укладають колективні договори, генеральну, галузеві (міжгалузеві), територіальні угоди від імені працівників у порядку, встановленому законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність колективної угоди, договору між роботодавцем та профспілковою організацією ніяк не звужує прав профспілок в здійсненні своїх повноважень відповідно до Закону №1045-XI, а також вказує на те, що направлена вимога власникам та Наглядовій раді АТ КБ "ПриватБанк" про розірвання трудового договору зроблена не в рамках колективної угоди, а рамках приписів ст. 33 Закону №1045-XI та ст. 45 КЗпП України, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Статтею 33 Закону № 1045-XIV визначено право профспілок, їх об`єднань щодо притягнення до відповідальності посадових осіб.

Згідно частин першої, першого речення частини другої статті 33 Закону № 1045-XIV, на яку посилається відповідач як на підставу своїх вимог, профспілкові органи мають право вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, про колективні договори та угоди. Вимога профспілкових органів про розірвання трудового договору (контракту) є обов`язковою для розгляду і виконання.

За змістом Закону № 1045-XIV в судовому порядку може бути оскаржено рішення профспілкового органу, в якому порушено вимогу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації.

Колективний договір - це основний інструмент захисту забезпечення прав та інтересів працівників. Він укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавця.

Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Стаття 12 КЗпП України визначає сторін колективного договору, згідно якої колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинними профспілковими організаціями, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони.

Строки, порядок ведення переговорів, вирішення розбіжностей, що виникають під час їх ведення, порядок розробки, укладення та внесення змін і доповнень до колективного договору, відповідальність за його виконання відповідно до статті 14 КЗпП України регулюються Законом України Про колективні договори і угоди.

Згідно частини другої статті 7 Закону України "Про колективні договори і угоди" у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій працівників; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заборона дискримінації.

Отже, чинне законодавство передбачає низку умов застосування статті 33 Закону № 1045-XIV, у тому числі, наявність взаємозв`язку між діяльністю профспілкової організації та підприємством, керівнику якого може бути пред`явлено вимогу щодо розірвання трудового договору.

Згідно пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді справ, пов`язаних з вимогами профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудових колективом органу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення його із займаної посади", слід виходити з того, що згідно зі статтею 45 КЗпП України така вимога може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір, і вона може бути оскаржена до суду працівником або власником чи уповноваженим ним органом у двотижневий строк.

Крім того, колегія суддів зазначає, що діюче законодавство передбачає певні умови застосування статті 33 №1045-XI та ст. 45 КЗпП України, які передбачають наявність взаємозв`язку між діяльністю профспілкової організації та підприємством, керівнику якого може бути пред`явлено вимогу щодо розірвання трудового договору. Так, зі змісту наведених норм вбачається право пред`явлення вимоги про розірвання трудового договору з керівником безпосередньо у органу профспілкової організації підприємства, установи, організації, профспілки, створеної працівниками одного підприємства, установи, організації.

Як визначено в рішення Конституційного Суду України від 29.10.1998 року у справі №14-рп/98 <…> Поняттям "професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації", яке вживається в абзаці шостому частини першої статті 43-1 Кодексу законів про працю України, охоплюється будь-яка професійна спілка (профспілкова організація), яка відповідно до Конституції та законів України утворена на підприємстві, в установі, організації на основі вільного вибору її членів з метою захисту їх трудових і соціально-економічних прав та інтересів, незалежно від того, чи є така професійна спілка стороною колективного договору, угоди <…>.

Із визначення відповідача він має статус первинної профспілкової організації та об`єднує осіб, які працюють в АТ КБ "ПриватБанк", втім жодних відомостей щодо підписання колективного договору суду не надано, у зв`язку з цим відповідач не має повноважень звертатися до власників та наглядової ради АТ КБ "ПриватБанк" із вимогою розірвати трудовий договір з головою правління АТ КБ "ПриватБанк" Петр Крумханзл за порушення Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та трудового законодавства і звільнення його з займаної посади.

Як установлено судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, що між АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем колективний договір не укладався, що свідчить про відсутність у відповідача повноважень на прийняття оскаржуваного рішення.

Третя особа стверджує, що у банку створено та зареєстровано 20 профспілкових організацій, включаючи Всеукраїнську професійну спілку працівників Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк, та 19 організацій такої профспілки, отже у банку діє 21 організація профспілок з різним статусом.

Отже, враховуючи ті обставини, що на підприємстві діє 21 профспілка, які не обрали об`єднаного представника, відповідач не є стороною колективного договору, тому у суду відсутні належні правові підстави для висновку про незаконну бездіяльність відповідача та, як наслідок, зобов`язання останнього розглянути вимогу позивача.

Також. зі Статуту відповідача не вбачається належності Спілки до Всеукраїнської професійної спілки працівників Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко