Постанова
Іменем України
 
24 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 372/2441/17
провадження № 61-41775св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), 
Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - Перегонівська сільська рада Обухівського району Київської області, 
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області на постанову Апеляційного суду Київської області від 05 липня
2018 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Верланова С. М., Таргоній Д. О.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року Перегонівська сільська рада Обухівського району Київської області (далі - Перегонівська сільська рада) звернулася до суду з позовом, 
у якому просила стягнути з ОСОБА_1 шкоду (збитки) за самовільне користування земельною ділянкою у розмірі 1 119 738,31 грн.
Позовна заява мотивована тим, що у 2015 році ОСОБА_1 набув у власність нерухоме майно (виробничі будинки), що розташовані в межах населеного пункту с. Перегонівка Обухівського району Київської області на земельних ділянках площею 5,74 га (територія ферми), площею 3,1 га (територія комори), площею 0,7 га (територія пасіки), площею 5,5988 га (територія птахокомплексу), кадастровий номер 3223186401:01:033:0006. Зазначені земельні ділянки після припинення Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» (далі - КСП «Україна») у 2001 році були включені до земель запасу Перегонівської сільської ради та на договірних засадах надавалися в оренду. Відповідач 
ОСОБА_1 самовільно зайняв земельні ділянки, комісією сільської ради 
з визначення та відшкодування збитків власниками землі та землекористувачам у лютому 2017 року проведено обстеження спірних земельних ділянок і складено акти про відсутність правовстановлюючих документів на ділянки та акти про визначення обсягу збитків. Відповідач користується спірними земельними ділянками без рішення органу місцевого самоврядування та правовстановлюючих документів, не укладав договору оренди, не сплачує кошти за користування.
Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов та стягнути 
з відповідача суму збитків за фактичне користування самовільно зайнятими земельними ділянками в сумі 1 119 738, 31 грн.
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, 
в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив визнати незаконним та скасувати рішення Перегонівської сільської ради від 23 лютого 2001 року № 16-4 «Про припинення права КСП «Україна» на постійне користування» в частині анулювання державних актів на право колективної власності на землю КСП «Україна». 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що зазначеним рішення сільської ради припинено право КСП «Україна» на постійне користування землею загальною площею 84,9 га та анульовано державні акти на право колективної власності. 
У 2015 році він набув у власність нерухоме майно, що раніше належало 
КСП «України», та розташовано на земельних ділянках, що не підлягали розпаюванню та не можуть бути використані за будь-яким іншим цільовим призначенням. Рішенням Перегонівської сільської ради від 22 лютого 2016 року № 56.6.УП йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. Підставою для визнання незаконним та скасування рішення Перегонівської сільської ради від 23 лютого 2001 року 
№ 16-4 «Про припинення права КСП «Україна» вказував те, що закон не визначає процедури анулювання держаного акта на право колективної власності.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 квітня 2018 року позов Перегонівської сільської ради задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області шкоду за самовільне користування земельними ділянками, що знаходяться в межах населеному пункту с. Перегонівка Обухівського району Київської області, у розмірі 1 119 738,31 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області витрати зі сплати судового збору у розмірі 
16 796,07 грн. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач використовує спірні земельні ділянки без відповідного рішення органу місцевого самоврядування та будь-яких інших правовстановлюючих документів, не сплачує кошти за таке користування. Вимоги сільської ради про стягнення шкоди за самовільне використання земельних ділянок є обґрунтованими, а розрахунок шкоди відповідає закону. 
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд дійшов висновку, що оспорюване рішення сільської ради від 23 лютого 2001 року не може порушувати інтереси ОСОБА_1 , ураховуючи набуття ним у 2015 році права власності на нерухоме майно, яке розміщено на земельних ділянках, що раніше перебували у постійному користуванні КСП «Україна». 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 квітня 2018 року у частині задоволення позову Перегонівської сільської ради скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд керувався тим, що з набуттям права власності на нерухоме майно у вигляді майнового комплексу до ОСОБА_1 перейшло право користування на земельні ділянки, на якій це майно розташоване, оскільки ділянки перебували у користуванні попередніх власників на правах оренди. Оскільки позивачем заявлені вимоги про відшкодування збитків, які виникли 
з деліктних зобов`язань, апеляційний суд зазначив, що у діях ОСОБА_1 відсутня вина, крім того, вказав на те, що отримання можливої орендної плати не є упущеною вигодою, оскільки земельні ділянки не могли бути передані іншим особам в оренду чи у користування окремо від розташованих на них об`єктів нерухомості, власником яких є ОСОБА_1 . Крім того, заподіяні внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок збитки повинні розраховуватися не комісією сільської ради, а органами Держсільгоспінспекції відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (далі - Методика), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963.
Аргументи учасників справи
У серпні 2018 року Перегонівська сільська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року та залишити в силі рішення Обухівського районного суду Київської області від 
11 квітня 2018 року. 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не застосував норми Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», якими регулюються відносини щодо самовільного зайняття земельних ділянок, не врахував, що обов`язковою умовою фактичного користування земельною ділянкою є наявність у особи правовстановлюючих документів, які відповідач не надав до суду. Суд апеляційної інстанції не врахував положення статей 116, 123, ЗК України, які визначають порядок передачі в оренду чи користування земельних ділянок та тих обставин, що відповідачем не вчинено необхідних дій для оформлення свого права користування земельною ділянкою. Тривалий час ОСОБА_1 уникає оформлення права користування спірними земельними ділянками, чим позбавляє власника земельної ділянки права на отримання орендної плати. Суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 
14 червня 2017 року у справі № 3-463гс17, від 14 вересня 2016 року у справі 
№ 6-2588цс15. Закон не визначає, що збитки власнику земельної ділянки мають розраховуватися лише відповідно до Методики. Суд апеляційної інстанції помилково вважав, що контроль та розрахунок збитків можуть здійснювати лише територіальні органи Держсільгоспінспекції, рішення про ліквідацію якої прийнято Кабінетом Міністрів України 10 вересня 2014 року та яка 
є ліквідованою у 2016 році. Відповідач звертався до Перегонівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проєктів землеустрою для відведення земельних ділянок у власність, рішенням сільської ради йому відмовлено у наданні такого дозволу, що не виключає обов`язок ОСОБА_1 укласти договір оренди спірних земельних ділянок. 
Рішення суду апеляційної інстанцій оскаржується в частині відмови 
у задоволенні позовної вимоги Перегонівської сільської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 квітня 2018 року у частині задоволення позову скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
14 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В. 
Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23 лютого 2001 року рішенням сесії Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області № 16-4 було припинено право КСП «Україна» на постійне користування землею загальною площею 84,9 га, вилучені землі передано до земель запасу сільської ради, анульовано державні акти на право постійного користування землею та право колективної власності на землю, що підтверджується рішенням.
26 березня 2015 року ОСОБА_1 на підставі рішення загальних зборів співвласників майна КСП «Україна» набув права власності на майновий комплекс, який складається із виробничих будівель загальною площею 11614,6 кв. м, що розташований на АДРЕСА_1 .
Указане майно знаходиться на земельній ділянці площею 11,8 га, яка перебувала в оренді СТОВ «Україна» на підставі договору оренди, укладеного 
22 січня 2013 року з Перегонівською сільською радою.
21 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Торговий дім «Фобос» укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно - птахокомплекс, що розташований на 
АДРЕСА_1 .
Зазначене майно знаходиться на земельній ділянці площею 5,5988 га, кадастровий номер 3223186401:01:033:0006, яка перебувала в оренді 
у ТОВ «Торговий дім «Фобос» на підставі договору оренди, укладеного 
20 березня 2012 року з Перегонівською сільською радою. 
15 лютого 2016 року Перегонівською сільською радою направлявся ОСОБА_1 лист № 23/01-17 про необхідність звернутися до сільської ради для укладення договору оренди земельних ділянок, на якій знаходиться майновий комплекс.
Такий договір на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій між сторонами не укладався. 
22 лютого 2016 року Перегонівською сільською радою прийнято рішення 
№ 56.6УII, яким за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 відмовлено йому 
у наданні дозволу на розробку проєктів землеустрою щодо відведення 
у приватну власність земельних ділянок площею 7,8 га, 3,1 га, 0,7 га та 8,2 га, що знаходяться у с. Перегонівка Обухівського району Київської області. 
20 лютого 2017 року комісією з визначення та відшкодування збитків землі та землекористувачам Перегонівської сільської ради складено акт про визначення збитків № 1-4, згідно з яким за період фактичного користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 3,1 га нараховано збитки у розмірі 229 290,88 грн, земельною ділянкою площею 0,7 га - у розмірі 51 775,36 грн, земельною ділянкою площею 5,5988 га - у розмірі 414 114,12 грн, земельною ділянкою площею 5,74 га - у розмірі 424 557,95 грн.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (частина перша статті 124 ЗК України).
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (стаття 206 ЗК України).
Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній жилий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України.
Згідно з частинами першою, другою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були 
у попереднього землекористувача.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (провадження № 14-438цс19) зазначено, що «однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України). До особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда (частина третя статті 7 Закону України «Про оренду землі»). Договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці (абзац восьмий частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі»). Після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі 
№ 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зробила висновок, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».
Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
За таких обставин суди: не з?ясували, чи були чинні договори оренди землі між позивачем та СТОВ «Україна» і ТОВ «Торговий дім «Фобос» на момент переходу прав власності відповідача на нерухоме майно, розташоване на таких земельних ділянках, відповідно не з?ясували дійсних правовідносин сторін, що виникли у зв?язку з використанням зазначених земельних ділянок; не врахували, що предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна коштів за фактичне користування земельними ділянками, на яких ці об`єкти розміщені.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог Перегонівської сільської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення в частині вирішення позовних вимог Перегонівської сільської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів скасувати та направити справу в цій частині до суду першої інстанції на новий розгляд.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області задовольнити частково. 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року 
в частині позовних вимог Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів скасувати.
Справу № 372/2441/17 в частині позовних вимог Перегонівської сільської ради Обухівського району Київської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 квітня 2018 року та постанова Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року у скасованих частинах втрачають законну силу. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                    В. І. Крат 
 
Судді:                                                                              І. О. Дундар
 
                                                                                       В. І. Журавель
 
                                                                                       Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук