ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 липня 2020 року           справа №200/2899/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., секретар судового засіданя Кобець О.А.,за участю позивача – ОСОБА_1 , представника відповідача  - Гетьманенко О.П., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року (повний текст складено 04 травня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/2899/20-а (суддя І інстанції – Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                              У С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі за текстом – позивач) звернувся до  суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (надалі – ГУ НП в Донецькій області, відповідач) про: - визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за період з 09.02.2018 року по 30.04.2018 року; - зобов`язання здійснити нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за період з 09.02.2018 року по 30.04.2018 року; - визнання протиправними дії щодо не нарахування та невиплати винагороди за безпосередню участь з 01.05.2018 року по 06.11.2018 року при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил; - зобов`язання здійснити нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь з 01.05.2018 року по 06.11.2018 року при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил; - зобов`язання здійснити перерахунок розрахунку вислуги років для призначення пенсії від 26.02.2020 року, здійсненого управлінням кадрового забезпечення ГУ НП в Донецькій області, у якому врахувати коефіцієнт (3) у пільговому обчисленні вислуги років у зв`язку з безпосередньою участю з 01.05.2018 року по 06.11.2018 року при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до Довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 24.07.2019 №4863/02/12-2019 позивач в період з 09.02.2018 до 30.04.2018 брав безпосередню участь в АТО, і цей період зараховується на пільгових умовах як один місяць служби за три місяці. Однак, при ознайомленні з Розрахунком вислуги років для призначення пенсії, у пільговому обчисленні вислуги років у зв`язку з безпосередньою участю з 01.05.2018 по 06.11.2018 в операції об`єднаних сил позивачу не врахований коефіцієнт (3). Позивач вважає такі дії протиправними, тому звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі № 200/2899/20-а у задоволенні позову – відмовлено.                                                             Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з огляду на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідністю висновків, викладених судом обставинам справи; неправильним застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Також, в апеляційній скарзі зазначено, що позивач повсякденно виконував службові завдання керівництва Мар`їнського відділення поліції визначені законодавством України, ЗУ «Про Національну поліцію», передбачені Наказом МВС України від 06.07.2017 № 570 «Про організацію діяльності органів досудового розслідування Національної поліції України», як інші слідчі цього відділення під час безпосередньої участі в АТО, так і в час дії Операції Об`єднаних сил, з метою забезпечення життєво важливих інтересів суспільства і держави під час відсічі збройної агресії у зонах безпеки, прилеглих до району бойових дій, із залученням до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області, згідно ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областях».
Відповідачем на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав, просив останню задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача, який вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідок про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення  і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 24.07.2019 №4863/02/12-2019, від 11.02.2020 №574/12/03-2020, ОСОБА_1 дійсно в період з 09.02.2018 до 30.04.2018 брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької області (а.с. 18, 21). Підстава: наказ першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 11.02.2018 №42дск; наказ першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 30.04.2018 №120 дск; наказ керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 21.03.2019 №011.
У період часу з 03.01.2018 до 05.11.2018 ОСОБА_1 перебував на посаді слідчого СВ Мар`їнського ВП Волноваського ГУНП в Донецькій області, який згідно з книгою видачі та приймання озброєння та спеціальних засобів Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області отримував зброю для несення служби у складі СОГ Мар`їнського ВП: з 07.03.2018 по 12.03.2018 (6 днів); з 30.04.2018 по 07.05.2018 (8 днів);  з 09.05.2018 по 16.05.2018 (8 днів); з 08.06.2018 по 16.06.2018 (7 днів);  з 03.07.2018 по 09.07.2018 (7 днів);  з 25.08.2018 по 01.09.2018 (8 днів); з 08.09.2018 по 14.09.2018 (6 днів). 
Місце дислокації СОГ Мар`їнського ВП, на час чергування м. Мар`їнка, вул. Сергія Прокоф`єва буд. 3 (будівля поліцейської станції Мар`їнського ВП).
Зазначені періоди підтверджуються листами Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 30.03.2020 №Б-28/505/05-2020, від 06.04.2020 №5464/505/05-2020 та графіками чергувань особового складу Мар`їнського ВП, які надані позивачем (а.с. 10-14, 83-85).
Відповідно до наказу ГУНП в області від 18.06.2018 №293 о/с позивачу було надано щорічну основну відпустку у кількості 30 діб з 23.07. до 21.08.2018 (а.с. 82).
Згідно наказу ГУНП в області від 05.11.2018 №472 о/с, з 06 листопада 2018 року полковника поліції Брухаля ОСОБА_2 – слідчого відділення Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України “Про Національну поліцію” (а.с. 17).
Відповідно до Розрахунку вислуги років для призначення пенсії, позивачу було зараховано вислугу років на пільгових умовах 1:3 за період з 09.02.2018 до 30.04.2018 (а.с. 22-24, 66-70).
На підставі довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії від 21.03.2019 року № 46 (а.с. 16), позивачу за період з січня по листопад 2018 року винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції не нараховувалась.
Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.
Спірним у справі є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 09.02.2018 року по 30.04.2018 року та з 01.05.2018 року по 06.11.2018 року, а також врахування при розрахунку вислуги років для призначення пенсії коефіцієнт (3) у пільговому обчисленні вислуги років у зв`язку з безпосередньою участю з 01.05.2018 року по 06.11.2018 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів виходить з такого.
Законом “Про боротьбу з тероризмом” від 20 березня 2003 року № 638-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 638-VI) встановлено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних діянь, здійснюваних з терористичною метою, звільнення заручників, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичного акту чи іншого злочину, здійснюваного з терористичною метою. 
Згідно ст.5 Закону № 638-VI Міністерство внутрішніх справ України спільно з Національною поліцією організовує боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції Національної поліції; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року № 18 “Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських” визначено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.
Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 р. № 18 установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.
Розміри та умови виплати винагороди поліцейським за участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду визначено (далі - Заходи) Інструкцією про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій затвердженою наказом МВС України №259 від 06.04.2016 року (далі - Інструкція).
Пунктом 2 розділу І Інструкції № 259 передбачено, що виплата винагороди здійснюється за місцем проходження служби поліцейського на підставі наказів про виплату такої винагороди. Розміри винагороди в наказах зазначаються в гривнях.
Згідно з розділом ІІ Інструкції № 259:
1. Винагорода виплачується поліцейським за безпосередню участь у Заходах.
2. Винагорода виплачується пропорційно часу участі в Заходах, що обраховується з дня фактичного початку участі поліцейських у Заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.
3. Підтвердженням безпосередньої участі в Заходах для виплати винагороди є наказ центрального органу управління поліцією про визначення граничної чисельності поліцейських, що можуть бути залучені в Заходах, накази про відрядження (залучення) поліцейських до складу сил та засобів (у межах визначеної центральним органом управління граничної чисельності) та витяг із розпорядчого документа одного із органів військового управління (Генерального штабу Збройних сил України, штабу АТО, Об`єднаного оперативного штабу Збройних сил України, штабів оперативно-тактичних угруповань, інших уповноважених органів) про включення і виключення поліцейських до (зі) складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у Заходах.
4. Наказ про виплату винагороди видається з урахуванням документів, зазначених у пункті 3 цього розділу.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Інструкції № 259 поліцейським за безпосередню участь у Заходах виплачується винагорода в розмірі 3200 гривень з розрахунку на місяць.
Обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі.
Отже, винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, органом видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди за безпосередню участь у проведенні АТО.
Суд зазначає, що довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення  і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 24.07.2019 №4863/02/12-2019, від 11.02.2020 №574/12/03-2020, про те, що позивач дійсно в період з 09.02.2018 до 30.04.2018 брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької області на підставі наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 11.02.2018 №42дск; наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 30.04.2018 №120 дск; наказ керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 21.03.2019 №011, свідчать про прибуття та вибуття позивача до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, тобто зазначені накази АТЦ при СБУ вказують лише про можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції, за які передбачено виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.
Так, на підставі зазначених наказів АТЦ при СБУ позивача включено до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції з 09.02.2018 до 30.04.2018.
Однак, у спірний період позивач не включався до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції.
Суд зазначає, що для покладання на співробітника поліції додаткових завдань щодо безпосередньої участі в АТО керівництвом ГУНП в Донецькій області видається внутрішній наказ, яким встановлюються відповідні завдання та строк їх виконання.
Проте інформація щодо видання відповідних наказів керівництвом ГУНП в Донецькій області та виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції за спірний період відсутня.
Інші докази, які свідчать про виконання позивачем завдання керівництва штабу антитерористичної операції, також відсутні.
Тобто, матеріали справи не містять документального підтвердження участі позивача у заходах, зазначених Постановою № 18 та Інструкцією № 259, у спірний період за які передбачено виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.
Вищезазначений висновок узгоджується з прамовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 360/3453/19.
Таким чином, зазначені накази не можуть свідчити про фактичну участь позивача у проведенні антитерористичної операції у спірний період, за яку Постановою № 18 встановлено виплату грошової винагороди, оскільки винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується з дня фактичного початку участі до дня завершення такої участі, що з матеріалів справи встановити не можливо.
Сторонами суду не надано доказів, які б свідчили про фактичну участь позивача у проведенні антитерористичної операції у періоді з 09.02.2018 року до 30.04.2018 року.
Крім того, суду не надано жодних доказів про безпосередню участь позивача з 01.05.2018 року по 06.11.2018 року при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил. 
Враховуючи відсутність доказів на підтвердження доводів позивача про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції в спірні періоди, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення АТО, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції. 
Суд не приймає в якості доказів безпосередньої участі позивача в АТО графіки чергування та довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення  і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 24.07.2019 №4863/02/12-2019, від 11.02.2020 №574/12/03-2020, оскільки вказані документи не містять відомостей щодо перебування позивача у підпорядкуванні (виконання завдання) керівництва штабу АТО у спірні періоди.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що з 03.01.2018 до 05.11.2018 позивач перебував на посаді слідчого СВ Мар`їнського ВП Волноваського ГУНП в Донецькій області, який згідно з книгою видачі та приймання озброєння та спеціальних засобів у період з 07.03.2018 року по 12.03.2018 року, з 30.04.2018 по 07.05.2018, з 09.05.2018 по 16.05.2018, з 08.06.2018 по 16.06.2018, з 03.07.2018 по 09.07.2018, з 25.08.2018 по 01.09.2018, з 08.09.2018 по 14.09.2018  отримував зброю для несення служби, тобто виконував свої службові обов`язки у складі СОГ Мар`їнського ВП. 
Суд зазначає, що виконання позивачем своїх службових обов`язків у складі СОГ Мар`їнського ВП не можна вважати  безпосередньою участю в АТО.
Лише проходження військовослужбовцем служби на території, яка згідно з розпорядженнями Кабінету Міністрів України є зоною проведення АТО, недостатньо для виплати винагороди за безпосередню участь в АТО.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок розрахунку вислуги років для призначення пенсії від 26.02.2020 року, здійсненого управлінням кадрового забезпечення ГУ НП в Донецькій області, у якому врахувати коефіцієнт (3) у пільговому обчисленні вислуги років у зв`язку з безпосередньою участю з 01.05.2018 року по 06.11.2018 року при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил, суд зазначає наступне.
Обчислення вислуги років поліцейських здійснюється відповідно до Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (далі - Порядок № 393).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Порядку № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті “ж” статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення.
Підпунктом “а” пункту 3 Порядку № 393 визначено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, зокрема, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.
Судом встановлено, що довідками про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 24.07.2019 №4863/02/12-2019, від 11.02.2020 №574/12/03-2020, ОСОБА_1 дійсно в період з 09.02.2018 до 30.04.2018 брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької області (а.с. 18, 21).
Відповідно до розрахунку вислуги років до вислуги років у пільговому обчислені зарахований період з 09.02.2018 до 30.04.2018 (а.с. 69).
Доказів про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 01.05.2018 року по 06.11.2018 року суду не надано.
Крім того, судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 18.06.2018 року №239 о/с (а.с. 82), позивач перебував у щорічній основній оплачуваній відпустці 30 діб з 23 липня до 21 серпня 2018 року.  
Суд зазначає, що відповідачем надано належне обґрунтування не зарахування з 01.05.2018 року по 06.11.2018 року до вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії особі, під час яких позивач не брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області.
Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року по справі №200/2857/19-а.
Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач в період з 01.05.2018 року по 06.11.2018 року не був залучений до сил та засобів проведення ООС, тому до його вислуги років у пільговому обчислені правомірно не зарахований період з 01.05.2018 року по 06.11.2018 року.
Враховуючи вищевикладене, суду дійшов висновку, що  у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах вимог ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надані, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі № 200/2899/20-а  - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі № 200/2899/20-а - залишити без змін.  
Повне судове рішення складено 23 липня 2020 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
          
Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В.Сіваченко