Ухвала 
 
08 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/29202/17-ц
 
провадження № 61-12526ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Барбашина Сергія Дмитровича, на постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал», ОСОБА_2 про встановлення факту цензури та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року позов  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» (далі -                               ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал»), ОСОБА_2 про встановлення факту цензури та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року стягнуто з ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 600 грн.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
У серпні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Барбашина С. Д. на постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
 
Касаційна скарга містить квитанцію про часткову сплату судового збору  ОСОБА_1 у розмірі 1 280 грн.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України 
«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»                                (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 600 грн.
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                                   ДП «Національний культурно-мистецький та музейний комплекс «Мистецький Арсенал», ОСОБА_2 про встановлення факту цензури та відшкодування моральної шкоди, у якому просив суд: встановити факт того, що ДП «Мистецький Арсенал» 25 липня 2013 року знищено художній твір - картину «Коліївщина: Страшний Суд», виконану ним на стіні у приміщені виставкового комплексу «Мистецький Арсенал», шляхом її зафарбування чорною фарбою, як акт цензури; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати інформацію щодо твору ОСОБА_1 шляхом публікації відповідного спростування у інтернет-виданні «Українська правда»; стягнути з                                  ДП «Мистецький Арсенал» на свою користь відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням конституційної заборони акта цензури у розмірі      10 000 грн.
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Мистецький Арсенал», ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації роз`єднано у самостійне провадження.
 
Отже, судові рішення, які оскаржує заявник, свідчать про існування однієї вимоги немайнового характеру щодо встановлення факту цензури та однієї вимоги майнового характеру щодо відшкодування моральної шкоди.
 
При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі, що узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові                                  від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (провадження                                 № 61-23674св18).
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. 
 
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Отже, ставка судового збору, що підлягала сплаті позивачем при зверненні до суду із вимогою немайнового характеру складала 640 грн                                        (1 600 грн * 0,4 = 640 грн).
 
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить                           1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ставка судового збору, що підлягала сплаті позивачем при зверненні до суду із вимогою майнового характеру складала 640 грн, оскільки 1 відсоток ціни позову (10 000 грн * 1% = 100 грн) менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та становить 2 560 грн (640 грн + 640 грн)* 200% = 2 560 грн).
 
Оскільки ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 280 грн, то йому необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 280 грн.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
 
Також подана касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Барбашина С. Д. не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Отже, представнику ОСОБА_1 - адвокату Барбашину С. Д. необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Барбашина Сергія Дмитровича, на постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвалипротягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець