Номер провадження: 22-ц/813/5507/20 
Номер справи місцевого суду: 752/8869/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - Громіка Р.Д.,
суддів - Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
за участю секретаря - Чепрас А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод в спілкуванні неповнорідних брата і сестри та встановлення способів спілкування неповнорідних брата і сестри,

ВСТАНОВИВ:
02 травня 2019 року редставник позивача звернувся до суду з позовом та, з урахуванням змін, (т. 1, а.с.167) просив: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в спілкуванні, зустрічах (побаченнях) малолітнього ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_3 ; визначити ОСОБА_3 наступний спосіб спілкування, зустрічі (побачень) з малолітньою ОСОБА_3 , а саме: - особисті зустрічі (побачення) кожного першого та третього вівторка місяця з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, та кожної першої та третьої суботи місяця з 12 годин 00 хвилин до 15 години 00 хвилин, та кожного другого та четвертого понеділка місяця з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин поблизу місця проживання в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності ОСОБА_1 без присутності матері - ОСОБА_2 та/або інших представників, членів сім`ї дитини - зі сторони матері дитини, до досягнення малолітньою ОСОБА_3 десятирічного віку. Визначити наступний порядок виконання рішення суду: зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати побачення ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_3 кожного першого та третього вівторка місяця з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, та кожної першої та третьої суботи місяця з 12 годин 00 хвилин до 15 години 00 хвилин, та кожного другого та четвертого понеділка місяця з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, поблизу місця проживання дитини в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля за адресою: АДРЕСА_1 , до досягнення дитиною десятирічного віку.
Позов мотивується тим, що малолітні неповнорідні брат та сестра ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають разом та мають право на спілкування (ст.259 СК України). Сторони по справі зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню.
Позивач виконує всі необхідні з його сторони обов`язки по налагодженню спілкуванню дітей, однак, відповідач навмисно руйнує сімейні зв`язки брата та сестри. Не надає дочці інформацію про брата, а брату не надає інформацію про сестру, не надає можливості сестрі бачитись з братом, а брату бачитись з сестрою та спілкуватись між собою як очно, так і іншими засобами комунікації (телефонний чи інтернет зв`язок).
Відповідач надала відзив на позов (а.с.61) в якому проти позову заперечує з підстав того, що донька - ОСОБА_3 проживає разом з відповідачем у м. Одесі, а її неповнорідний брат - ОСОБА_3 проживає зі своєю матір`ю в м.Дніпро. Наявна невідповідність віку, потребам та фізіології 4-х річної доньки та організація регулярних відряджень до іншого міста з метою зустрічей з неповнорідним братом. Відсутність за адресом, яка запропонована для зустрічей дітей, проживання будь-кого із сторін та дітей. Відсутність висновку органу опіки та піклування стосовно відповідності інтересам дітей проведення у м.Києві двічі на місяць зустрічей двох малолітніх дітей, які проживають у місті Одесі та місті Дніпро.
Суб`єктивними обставинами, що унеможливлюють зустрічі дітей у запропонований позивачем спосіб, а саме за участі позивача, є двічі поспіль притягнення його до адміністративної відповідальності за насильство у сім`ї, обмежувальний припис відносно позивача із забороною йому наближатись до місця проживання відповідача з донькою, знаходження позивача на обліку як сімейного насильника, порушення декілька кримінальних проваджень стосовно позивача, серед яких по ст.126-1 КК України, також висновки психіатрів та психологів стосовно особи позивача та вплив позивача на психіку доньки.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, 06 лютого 2020 року адвокат Незвіський Д.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся безпосередньо до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції порушено базовий принцип забезпечення найкращих інтересів дитини; позивачем під час підготовчого провадження та під час судового засідання по розгляду справи по суті неодноразово вказував суду, що обраний спосіб захисту порушених та/або невизнаних прав малолітніх дітей не є виключно таким, як запропоновано у позовній заяві і може бути змінений з урахуванням усіх обставин життєдіяльності дітей та думок учасників справи.
25 травня 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 , в якій зазначено, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не спростовано висновків суду про недоведеність чинення з боку ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні дітей; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами справи.
10 вересня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла правова позиція на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року, в якій скаржник зазначив, що офіційно заявляє, якщо під час винесення рішення суду, якщо підтвердиться, що місце проживання буде м. Одеса, то безумовно він з сином ОСОБА_3 переїде до м. Одеса для найкращих інтересів дітей та для якісного виконання рішення суду, щоб налагодити стосунки, якщо мати вжила заходів для настроювання дитини проти брата. Крім того, у суду є право судової дискреції (судового розсуду) у цивільному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи. Наприклад, взагалі прибрати адресу виконання рішення суду або зазначити проживання та/або місце реєстрації матері дитини.
Також 10 вересня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.
10 вересня 2020 року від адвоката Голосова Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що адвокат зайнятий у кримінальній справі №522/154/19, яка призначена на 10.09.2020р. о 14:30 год. У Приморському районному суді м. Одеси.
Розглянувши вказану заяву, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання з огляду на наступне.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим судом касаційної інстанції, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мають повноважень встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.
Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при апеляційному розгляді, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Оскільки судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить. 
Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що адвокатом ОСОБА_5 не надано жодного належного доказу того, що він приймає участь у судовому засіданні у Приморському районному суді м. Одеси.
Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1, а.с.18).
Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (т. 1, а.с.19).
Сторони по справі перебували у шлюбі з 03.12.2014 року по 17.05.2018 року (т.1, а.с.71).
Відповідно до розпорядження Соломянської районної у місті Києві державної адміністрації №124 від 23.02.2018 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 (т.1, а.с. 69).
Довідкою про реєстрацію місця проживання особи визначено, що місце проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано, з 13.04.2018 року і по теперішній час, за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.70).
Відповідно до розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №474 від 21.06.2019 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.136). зазначене підтверджується також довідкою з місця проживання (т.1, а.с.241).
Протоколом психоконсультаційного дослідження дитини від 19.10.2018 року встановлено, що з поведінки дитини - ОСОБА_4 , вбачається наявність психологічної травми, при розмові про тата, дитина стає настороженою, підходить і притуляється до мами, тривожиться і шукає захисту у матері. Рекомендовано, крім іншого, обмежити спілкування з людьми, які дестабілізують дитину (т.1, а.с.76).
Протоколом психоконсультаційного дослідження дитини від 09.11.2018 року встановлено, що зі слів дитини вона сильно налякана поведінкою батька (тато бив маму), під час гри дитина постійно озирається чи мама поруч, якщо вона відходить, то дитина тривожиться і біжить до мами (сепараційна тривога). Присутній страх втрати мами. Мама на даний час є стабілізатором для дівчинки (т.1, а.с.77).
Висновком експертів бюро психологічних досліджень від 26.07.2019 року, крім іншого, рекомендовано - для забезпечення найліпших інтересів дитини ( ОСОБА_4 ), припинення зустрічей з батьком (т.1, а.с.112).
Постановою про накладення штрафу від 21 травня 2019 року зобов`язано стягнути з ОСОБА_2 штраф в сумі 3400 грн. за невиконання рішення суду (а.с.131).
Постановами апеляційної інстанції скасовано постанови районних судів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП та скасовано обмежувальний припис (т. 1, а.с.185-196).
З відповіді Генеральної прокуратури України від 02.09.2019 року встановлено відсутність кримінальних проваджень, в яких містяться відомості про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності в якості підозрюваного, обвинуваченого (а.с.197).
Довідкою ІІА №1391019 встановлено, що позивач не притягується до кримінальної відповідальності, судимостей немає (т. 1, а.с.198).
Сертифікатом 2РРС №480190 про проходження профілактичного наркологічного огляду встановлено відсутність протипоказань для роботи на керівній посаді (а.с.199).
Висновком фахівця за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_1 від 26.12.2018 року встановлено, що психотип ОСОБА_1 не є таким, що вказує на здатність до систематичного фізичного, психологічного, емоційного насильства, жорстокого поводження з дітьми (т.1, а.с. 200).
Заявою ОСОБА_6 - матері ОСОБА_3 , встановлено, що її відомо про спір між сторонами щодо спілкування дітей, вона цілком підтримує позивача у намаганнях зберегти родинний зв`язок між дітьми (т.1, а.с.242).
Отже, суд давши оцінку вищезазначеним доказам, вважає що вони підтверджують обставини що не стосуються предмету доказування - найбільш прийнятному для інтересів дітей способу їх спілкування.
І навпаки, зазначені докази вказують на неможливість, на теперішній час, участі батьків при спілкуванні дітей, через нерозв`язані між ними інші спори.
До того ж, суд не приймає до уваги відповідь Генеральної прокуратури України від 02.09.2019 року, так як інформація що викладена в ній не стосується позивача.
Позивач запропонував порядок спілкування дітей через особисті зустрічі (побачення) кожного першого та третього вівторка місяця з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, та кожної першої та третьої суботи місяця з 12 годин 00 хвилин до 15 години 00 хвилин, та кожного другого та четвертого понеділка місяця з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин поблизу місця проживання в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності ОСОБА_1 без присутності матері - ОСОБА_2 та/або інших представників, членів сім`ї дитини - зі сторони матері дитини, до досягнення малолітньою ОСОБА_4 десятирічного віку.
Позивач наполягав, що цей порядок спілкування є єдиним прийнятним способом.
Суд першої інстанції вірно критично поставився до запропонованого способу через незручне місце побачень дітей, яке віддалене від місць їх проживання, та присутність однієї сторони спору без іншої, що унеможливлює виконання положень ст.141 СК України.
Іншого порядку сторонами не запропоновано, зустрічного позову з визначенням іншого порядку спілкування брата та сестри - не подано, клопотань щодо експертного дослідження прийнятності зазначеного способу спілкування дітей не надано.
Щодо зобов`язання відповідача усунути перешкоди в спілкуванні дітей, то на підтвердження наявності перешкод позивач не надав жодного доказу.
Відповідно до ст. 259 СК України брати та сестри, зокрема ті, які не проживають разом, мають право на спілкування. Мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню.
Згідно з принципом 1 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, передбачено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, умово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.
Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини», а також положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України містить: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини».
Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що запропонований спосіб спілкування малолітніх брата і сестри не буде задовольняти інтересам малолітньої ОСОБА_3 , а тому позов задоволенню не підлягав.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Скаржником не спростовано надані відповідачем психоконсультаційні дослідження малолітньої ОСОБА_3 та висновок експертів (т. 1, а.с. 76, 77,112), відповідно до якиї у дитини наявна сепараційна триваога при відсутності мами та для забезпечення найліпших інтересів дитини слід припини зустрічі з батьком.
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Згідно ст. 13 ЦПК України, в якій визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Положення ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України встановлюють, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Посилання скаржника ОСОБА_1 під час розгляду справи у апеляційної інстанції щодо встановлення судом іншого порядку та місця виконання рішення суду, тобто фактично позивач заявляє зміну позовних вимог, не можуть прийняті до уваги судом апеляційної інстанції згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2020 року. 

Головуючий                                                Р.Д. Громік

Судді:                                                М.М. Драгомерецький

                                                       А.І. Дрішлюк