ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/427/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Сафронової С.В., Коршуна А.О.,     

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року у справі № 340/427/20   ( суддя І інстанції Кармазина Т.М., м. Кропивницький)
за позовом  ОСОБА_1   
до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області                   
про визнання   рішення протиправним та зобов`язати вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

07 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення двадцять другої сесії сьомого скликання Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 16.01.2020 р. №603 яким відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту;
- зобов`язати Дмитрівську сільську раду Знам`янського району Кіровоградської області повторно, з урахуванням висновків суду по справі, розглянути клопотання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 - про надання йому дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту, бажане місце розташування яких зазначено на графічному матеріалі доданого до клопотання.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 р. у справі № 340/427/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.
Визнано протиправним та скасовано рішення двадцять другої сесії сьомого скликання Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 16 січня 2020 року №603 “Про розгляд клопотання гр. ОСОБА_1 “Про надання дозволу   на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства”.
Зобов`язано Дмитрівську сільську раду Знам`янського району Кіровоградської області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання йому дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею по 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом безпідставно не стягнуті в повному розмірі судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу адвоката. Суд першої інстанції не мав повноважень з власної ініціативи, за відсутності клопотань від відповідача про зменшення витрат, перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 КАС України щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Просить рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 р. у справі № 340/427/20 скасувати, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., а також витрати пов`язані із розглядом справи у суді апеляційної інстанції за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач посилається на необґрунтованість апеляційної скарги. Зауважив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката; розмір витрат, визначений стороною, є завищеним, справа розглядалась в письмовому провадженні. Зазначає, що представником позивача з початку року подано 49 аналогічних позовів, опис наданих послуг здійснювався в повному обсязі лише першому клієнту з аналогічних справ, при наданні послуг іншим заявникам вказана робота вже не проводилась, тому обсяг виконаної роботи не є співрозмірним гонорару.

Також Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області оскаржила в апеляційному порядку рішення суду, посилаючись на його  необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу для виготовлення проекту землеустрою є невідповідність місця розташування об`єкта. Спірна земельна ділянка підпадає під правовий режим земель, що залишились у колективній власності та не відноситься до земель які вважаються власністю територіальної громади. Просить рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 р. у справі № 340/427/20 скасувати, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу відповідача не подав. 

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.12.2019 позивач звернувся до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області з клопотанням, в якому просив надати дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею по 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту (а.с.9, 33). До даного клопотання позивачем було додано копію паспорта та ідентифікаційного коду, графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки (а.с.7-8, 10, 34-37).
Дмитрівська сільська рада рішенням від 16 січня 2020 року №603 відмовила у задоволенні клопотання ОСОБА_1 (а.с.11).
Відмова обґрунтована тим, що право комунальної власності Дмитрівською сільською радою на земельну ділянку, зазначену на графічних матеріалах щодо бажаного місця розташування земельної ділянки, доданих до клопотання ОСОБА_1 не зареєстровано, оскільки дана земельна ділянка відноситься до земель, що залишилися в колективній власності колишнього колективного сільськогосподарського підприємства АТ «Колос» на підставі державного акту на право колективної власності на землю, який не скасовано та знаходиться у правонаступника даного підприємства, що унеможливлює розпорядження Дмитрівською сільською радою даною земельною ділянкою у відповідності до норм чинного законодавства.
Правомірність відмови відповідача у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою   щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства є предметом судового розгляду у цій справі.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що дотримуючись порядку надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, установленого ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідач, за умови встановлення факту відсутності підстав для відмови у наданні такого дозволу (якими є невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку), повинен за заявою позивача прийняти рішення про надання такого дозволу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Так, частинами 1, 2, пункту «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). 
Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Пунктом «в» ч.3 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Таким чином, до повноважень Відповідача належить розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передача таких земельних ділянок у власність або користування у порядку, передбачених ст.118, 123 ЗК України. 

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що визначення органу, уповноваженого здійснювати розпорядження відповідною земельною ділянкою, здійснюється виходячи з місця розташування земельної ділянки (у межах або за межами населеного пункту), цільового призначення земельної ділянки (наміру використання), та залежно від того, у чиїй власності знаходиться обрана земельна ділянка.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що матеріали даної справи не місять доказів того, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, знаходиться в комунальній власності Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. 
Натомість, відповідно до листа Відділу у Знам`янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 21.06.2019 №18-11-0.24-543/112-10 згідно Указу Президента №720/95 від 08 серпня 1995   року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» відбувалась передача земель в колективну власність АТ «Колос» на підставі рішення Дмитрівської сільської ради від 07.04.1995 року №18, яке зазначено в державному акті на право колективної власності на землю серія №КР-3 №000001 зареєстрованого від 27.11.1995 року, та Державному акті на право колективної власності на землю серія КР-3 №000022, зареєстрованого 04.05.2000 року. Відповідно до уточненого розрахунку грошової оцінки сільськогосподарських угідь по АТ «Колос» Дмитрівської сільської ради, розробленого «Українською академією аграрних наук інститут землеустрою Кіровоградський філіал» від 1995 року, загальна площа сільськогосподарських угідь складає – 5105,6 га, в тому числі ріллі – 3899,3 га, пасовищ і сіножатей – 1206,3 га; кількість осіб, які мали право на земельну частку (пай) – 1400 чоловік. Членам сільськогосподарського підприємства було видано сертифікати на земельну частку (пай), площею – 3,85 умовних кадастрових гектарів. На підставі даних сертифікатів громадяни отримали у власність в натурі (на місцевості) в середньому 3 га ріллі, що посвідчено Державними актами на право приватної власності на землю (а.с.45-46)
При цьому, у листі Відділу у Знам`янському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 21.06.2019 №18-11-0.24-543/112-10, також, вказано про те, що відповідно до Акта прийома-передачі від 21.01.2015 року оригінали сертифікатів на право на земельну ділянку частку (пай) колишніх членів АТ «Колос» знаходяться у ТДВ «Колос» (а.с.45-46).
Таким чином, земельна ділянка, на яку претендує позивач, входить до складу земель переданих у колективну власність, які в подальшому отримані у власність громадянами (колишніми членами АТ «Колос»), що підтверджується копією плану земель, переданих у колективну власність, наявною в матеріалах цієї справи (а.с. 40, 43-44).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у надані дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки місце розташування земельної ділянки, на яку претендує позивач, не відповідає вимогам ч. 1 статті 122 Земельного кодексу України, якою перебачено передання, зокрема сільською радою земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції стосовно того, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, в силу п. 21 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України вважається власністю територіальної громади, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» така земельна ділянка перебувала у власності громадян (колишніх членів АТ «Колос»).
Так,  ст. 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899-IV від 05.06.2003р. визначає особливості використання та розпорядження землями, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства.
Частина 1 ст. 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачає, що у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню, до 1 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначеному законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених  абзацами другим - четвертим  частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю).
Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані.
Частини 16  та 17 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначають, що  розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, має бути здійснений до 1 січня 2025 року.
У разі якщо до 1 січня 2025 року протокол про розподіл земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між особами, визначеними  абзацами другим - четвертим  частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), не оформлений у порядку, визначеному цією статтею, та не поданий на затвердження органу місцевого самоврядування, вважається, що суб`єкти права колективної власності відмовилися від права колективної власності на землю, а зазначені землі (крім невитребуваних часток (паїв) і сформованих за їх рахунок земельних ділянок, а також нерозподілених земельних ділянок) передаються у комунальну власність в порядку визнання майна безхазяйним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи неповно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову. 

Щодо вимог апеляційної скарги позивача про стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні. В задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області – задовольнити повністю.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року по справі № 340/427/20 – скасувати.
В задоволенні позову - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова в повному обсязі складена 13.07.2020р.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун