ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 р. 	Справа № 480/487/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Мінаєвої О.М.
суддів: Макаренко Я.М. ,  Рєзнікової С.С. 
за участю секретаря судового засідання  Данилко В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, повний текст складено 27.02.20 року у справі № 480/487/19
за позовом       товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН"      
до                   Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Сіренка Сергія Володимировича      
треті особи    приватне акціонерне товариство "Компанія "Райз", "NIBULON S.A."   
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН" (далі ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН", позивач), звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в особі старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Сіренка Сергія Володимировича (далі Відповідач), треті особи - "NIBULON S.A.", Приватне акціонерне товариство "Компанія "Райз", у якій просить суд визнати протиправною та скасування постанову державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича в межах виконавчого провадження ВП №55583162 про звернення стягнення на доходи боржника від 24.01.2019, обов`язок виконання якої покладено на ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН".
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 у справі №480/487/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019, в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН" відмовлено в повному обсязі.
Постановою Верховного Суду від 30.01.2020 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду І інстанції.
Підставою для направлення справи на новий розгляд суд касаційної інстанції визначив те, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору не було встановлено та не досліджено всі фактичні обставини відсутності в боржника у виконавчому провадженні коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум та фактичні обставини виконавчого провадження від початку його відкриття.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.
Позивач, не погодившись з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020, подав апеляційну скаргу, стверджує про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвели до винесення незаконного рішення, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема норми Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, неправильно розтлумачено його норми, що призвело до прийняття неправомірного рішення. 
Позивач стверджує, що положення статей Розділу ІХ Закону № 1404-VІІІ регулюють дії державного виконавця відносно виключно боржників фізичних осіб. Вважає, що державний виконавець, винісши оскаржувану постанову, вийшов за межі наданих йому законом повноважень, оскільки розмір відрахувань у 100% для юридичної особи боржника не передбачений чинним законодавством. 
Крім того, позивач вказує, що в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція), не було виявлено форми, відповідно до якої позивач міг би надати звіт про здійснені відрахування та виплати, який державний виконавець зобов`язав його надати. Позивач звернувся до форми-додатку 9 до Інструкції (пункт 8 розділу Х) - Зразок «Звіту про здійснення відрахування та виплати», що на його думку є відповідним. Посилаючись на форму зразка стверджує, що форма 9 стосується трудових відносин із боржником - фізичною особою, оскільки така форма передбачає заповнення прізвища, ім`я та по батькові боржника, що можливо лише для фізичної особи, а трудових відносин такого характеру між ТОВ «АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН» та ПРАТ «Компанія "Райз» не існує.
Позивач посилається на зразок Декларації про доходи та майно боржника юридичної особи, зазначеної у Додатку 2 до Інструкції. Запевняє суд, що декларація повинна подаватися лише тією особою, яка виступає боржником у виконавчому провадженні, проте такого статусу у виконавчому провадженні № 55583162 у нього немає.  Посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції, апелянт стверджує, що на ТОВ «АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН» не може бути покладено обов`язок із подання декларацій чи звітів за формою додатків 1, 2, 9.
Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - Департамент, Відповідач) надав відзив на апеляційну скаргу, в якому виклав свої заперечення доводів позивача, спираючись на положення ст.14, ч.2 ст.ст.15, 68, 69 Закону України «Про виконавче провадження». 
Відповідач звертає увагу, що боржником у виконавчому провадженні ВП № 5558362 є не позивач, а ПРАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ». Відповідно доходи, на які оспорюваною постановою звернено стягнення, належать не позивачеві, а боржнику. Вважає, що постанова не стосується прав та обов`язків саме апелянта у виконавчому провадженні ВП № 55583612.
Стверджує, що Закон України «Про виконавче провадження» жодної диференціації переліку заходів примусового виконання рішень, які можуть застосовуватися до боржника в залежності від того, чи є боржник юридичною або фізичною особою, не передбачає
Посилаючись на ч.1 ст. 759, ст.762 Цивільного кодексу України, ч.ч.1, 6 ст.283. ст. 284, ст. 286 Господарського кодексу України та на визнані позивачем обставини укладення між ним і боржником договору оренди, вказує на наявний у позивача обов`язок виплачувати боржнику доходи. Вважає, що дохід від операційної оренди (орендна плата за користування майном боржника) визнається доходом орендодавця і на нього повинна поширюватися дія відповідних положень Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють звернення стягнення на доходи боржника.
Департамент не погоджується з доводами апеляційної скарги, що оспорювана постанова виходить за межі повноважень, наданих державному виконавцю Законом України «Про виконавче провадження», оскільки нею звернуто стягнення не на заробітну плату/або пенсію боржника, а на інші доходи боржника, а саме орендну плату за користування майном боржника, розмір відрахувань з якої законом не обмежено.
Крім того, посилання апелянта на форму декларації про майно та доходи боржника фізичних осіб відповідач вважає безпідставними, оскільки дотримання її не здатне спростувати правомірності і обґрунтованості застосування відносно доходів ПРАТ «Компанії «Райз» (боржника) заходу примусового виконання рішень, передбаченого п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження».
Застосовуючи положення ст.ст. 48-62, 68-70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 440 ЦПК, відповідач спростовує твердження апелянта про протиправність Постанови в аспекті того, що звернення стягнення на кошти юридичної особи врегульовані лише ст.ст.52-54 Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на положення ч.ч.2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», вказує про встановлення граничного розміру відрахувань лише з окремих видів доходів боржника: заробітної плати та пенсії, а щодо жодного іншого виду доходу боржника (орендної плати за користування майном боржника в тому числі) зазначені правові норми не передбачають.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи встановлено, 28.12.2017 р. Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі № 759/16206/14-ц про визнання та на надання згоди на виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA № 4323А(і) від 23.05.2014 про стягнення заборгованості в розмірі 17536000 доларів США з ПАТ "Компанія "Райз" (боржник) на користь "Nibulon S.A." (стягувач).(а.с.108, т.1).
Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Сіренка С.В. від 22.01.2018 відкрито виконавче провадження (а.с.109, т.1).
Постановою від 24.01.2019 р. зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН" здійснювати відрахування з орендної плати та інших доходів, що належать боржнику в розмірі 100% від суми, що залишається після утримання з орендної плати та інших доходів боржника податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до погашення у повному обсязі заборгованості (а.с.11-12, т.1).
Вважаючи дії старшого державного виконавця Сіренка С.В. щодо прийняття оспорюваної постанови незаконними, ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН" звернулось до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН", суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є учасником чи стороною виконавчого провадження. Разом з тим, відповідно до вимог ст. ст. 68-70, 73 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець наділений правом зобов`язати його сплачувати дохід, який належить боржнику від здавання майна в оренду, за виконавчим провадженням ВП №55583162. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009).
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).
Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до положень ст.14, ч. 2 ст.15, ст. 68, ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження», тлумачення цих норм в аспекті застосування норми «інші доходи боржника» застосовуються не тільки до фізичної особи, але й до юридичної особи.
Саме визначення терміну «боржник», яке надається ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», свідчить на користь такого висновку. Враховуючи положення цього Закону жодної диференціації переліку заходів примусового виконання рішень, які можуть застосовуватися до боржника в залежності від того, чи є боржник юридичною або фізичною особою, не передбачено. Відповідно, колегія суддів не може погодитися з обґрунтованістю доводів апеляційної скарги, що положення статей Розділу ІХ Закону № 1404-VIII регулюють дії державного виконавця відносно виключно боржників фізичних осіб, оскільки положення статей Розділу ІХ Закону № 1404-VIII регулюють дії державного виконавця щодо випадків звернення на належні боржнику - фізичній особі певного роду виплат (заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи.
Слід також зазначити, що боржником у виконавчому провадженні ВП № 5558362 є не позивач, а ПРАТ «Компанія «Райз». Відповідно доходи боржника з отримання орендної плати, на які звернено стягнення, належать не позивачеві, а боржнику.
Враховуючи положення ч.1 ст. 759, ст.762, ЦК України, ч. ч. 1, 6 ст. 283. ст. 284, ст. 286 ГК України, визнані самим позивачем обставини укладення між ним і боржником договору оренди, відповідно до якого позивач зобов`язаний виплачувати боржнику орендну плату, такий дохід від операційної оренди (орендна плата за користування майном боржника) слід вважати доходом орендодавця і на нього повинна поширюватися дія відповідних положень Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють звернення стягнення на доходи боржника.
Застосовуючи положення ст. ст. 48-62, 68-70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.440 ЦПК, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про протиправність постанови виконавця, які базуються лише на помилковому ствердженні, що звернення стягнення на кошти юридичної особи врегульовані виключно ст.ст.52-54 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, звернення державного виконавця стягнення на грошові кошти, що знаходяться в особи, яка має заборгованість перед боржником (якщо це не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили), не виключає можливості застосування державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», граничний розмір відрахувань передбачений лише щодо окремих видів доходів боржника: заробітної плати та пенсії, а будь-якого іншого виду доходу боржника (зокрема, орендної плати за користування майном боржника).
Враховуючи те, що оспорюваної постановою звернуто стягнення не на заробітну плату/або пенсію боржника, а саме на інші доходи боржника орендну плату за користування майном боржника, розмір відрахувань з якої законом не обмежено, колегія суддів не може погодитися з доводами апелянта щодо перевищення повноважень державним виконавцем на підставі зобов`язання позивача здійснювати відрахування з доходів боржника у розмірі 100% із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Постанова державного виконавця не виходить за межі його повноважень, наданих Законом України «Про виконавче провадження».
Крім того, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на форму декларації про майно та доходи боржника фізичних осіб не є аргументованою, оскільки про таку форму не зазначається у постанові виконавця. Зазначена звітність позивача обумовлена покладеним на нього обов`язком з перерахування орендної плати на рахунок Міністерства юстиції України, а тому зводиться до довільного тлумачення форми такої звітності, суть якої полягає у наданні інформації про хід виконання обов`язків зі сплати оренди за користування об`єктами нерухомості боржника. Таке звітування не здатне спростувати правомірності і обґрунтованості застосування державним виконавцем відносно доходів ПРАТ «Компанії «Райз» (боржника) заходу примусового виконання рішень, передбаченого п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження».
Що ж до виконання приписів постанови Верховного Суду від 30.01.2020 р., судом першої інстанції встановлено.
Відповідно до ч.1 ст. 68. Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Відсутність у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах та в касі, на які може бути звернено стягнення, підтверджується такими наявними у матеріалах справи доказами: відповіддю Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичним особам-підприємцями; письмовими пояснення керівника боржника ОСОБА_1 державному виконавцеві; звітами боржника щодо виконання постанови від 18.04.2019 про арешт коштів у касі боржника; листами ПАТ «Комерційний банк «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА»; листами ПАТ «Айбокс Банк»; листами АТ «Державний експортно-імпортний банк України»; листамиПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»; листами ПАТ «Креді Агріколь Банк»; листами ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»; листами ПАТ «Дойче Банк ДБУ»; листами ПАТ «Сбербанк»; листамиПАТ«Банк інвестицій та заощаджень»; листами ПАТ «ВТБ Банк»; листами ПАТ«Універсал Банк»; листами ПАТ «Ощадбанк»; листами ПАТ «Укрсоцбанк»; листами ПАТ «Місто Банк»; листами ПАТ «Глобус Банк»; листами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; актом державного виконавця від 24.01.2019 щодо відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах.
Відсутність чи недостатність майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум підтверджується такими наявними у матеріалах справи доказами: письмовими пояснення керівника боржника ОСОБА_1 державному виконавцеві; актом державного виконавця від 24.01.2019 щодо неподання боржником декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;  актом державного виконавця від 24.01.2019 щодо недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум; інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Під час здійснення виконавчого провадження №55583162 державним виконавцем було встановлено, що все нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за боржником, передано в іпотеку іншим особам ще до дня відкриття даного виконавчого провадження, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а іпотекодержателі заперечують проти звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, що підтверджується наявними у матеріалах виконавчого провадження №55583162 листами Національного банку України, АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Державний експортно-імпортний банк України», ТОВ «Фінансова компанія «МОНОПОЛІУМ ШАНС», тощо.
Право власності на рухоме майно, на яке у виконавчому провадженні може бути звернено стягнення, яке б мало достатню для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум ринкову вартість, за боржником не зареєстроване, що підтверджується відповідями органів реєстрації прав на рухоме майно.
Від початку його відкриття у виконавчому провадженні №55583162 державним виконавцем було вжито такі заходи примусового виконання рішень і вчинено такі виконавчі та інші процесуальні дії: 22.01.2018, 18.04.2019 державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника; 23.01.2018 державним виконавцем зареєстровано обтяження всього рухомого і нерухомого майна боржника, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження; 24.01.2018, 05.06.2018, 25.06.2018 і 17.12.2019 державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника; 18.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів у касі боржника; запитами державного виконавця, вимогами державного виконавця у органів влади та інших осіб неодноразово витребувано інформацію щодо майнового стану боржника, його майна і доходів; вимогами державного виконавця у боржника та інших осіб неодноразово витребувано інформацію, довідки та документи щодо майнового стану боржника, майна і доходів, в тому числі - декларацію про майно і доходи боржника; неодноразово здійснено виклик службових осіб боржника для надання пояснень.
Утім законні вимоги державного виконавця про надання інформації, довідок та документів щодо майнового стану боржника останній не виконав.
Упродовж здійснення виконавчого провадження №55583162 боржник систематично ухиляється від виконання рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий лист Святошинського районного суду міста Києва №759/16206/14-ц від 28.12.2017, та законних вимог державного виконавця, у зв`язку з чим державним виконавцем відносно керівника боржника ОСОБА_1 неодноразово складались протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 18813 КУпАП, а ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2018 і ухвалами Печерського районного суду міста Києва від 10.12.2018 і від 20.01.2020 оголошено привід боржника у виконавчому провадженні.
Окрім того, ухвалою Печерського районного суду від 15.03.2019 р., зміненою постановою Київського апеляційного суду від 07.08.2019 р. керівника ПрАТ «Компанія «Райз» тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, покладених виконавчим листом Святошинського районного суду міста Києва №759/16206/14-ц від 28.12.2017 р. та іншими виконавчими документами.
Вищевказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено факти систематичного порушення боржником вимог законодавства про виконавче провадження.
Відповідно до ч. ч. 4. 5 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Окрім того, упродовж здійснення виконавчого провадження №55583162 позивач систематично ухиляється від виконання законних вимог державного виконавця, що підтверджується вимогами і викликами державного виконавця та відповідями позивача на них.
Відомостями про дебіторську заборгованість боржника в розрізі конкретних дебіторів органи доходів і зборів не володіють, що підтверджується відповіддю Офісу великих платників ДФС, що унеможливлює звернення стягнення на кошти, які належать боржнику від інших осіб.
Таким чином, перш ніж винести у виконавчому провадженні №55583162 постанову від 24.01.2019 про звернення стягнення на доходи боржника, державний виконавець належним чином вжив заходи примусового виконання рішення, вчинив виконавчі та інші процесуальні дії, але коштів і майна боржника вартістю, яка б дозволяла покрити в повному обсязі належні до стягнення суми, виявлено не було.
Водночас державний виконавець належним чином в установлений законом спосіб шляхом внесення боржнику та іншим особам вимог і викликів державного виконавця, надсилання платіжних вимог до установ банку тощо, пересвідчився в тому, що у боржника відсутні кошти на рахунках у банках чи інших фінансових установах та в касі, а також, що у боржника недостатньо майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, що є законною підставою для обґрунтованого застосування ним ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження».
Що ж до доводів апелянта про те, що 26.02.2020 р., під час розгляду справи по суті, судом першої інстанції не було повідомлено позивача про надходження цих додаткових доказів від відповідача, представнику позивача не було надано можливості надати свої відповідні письмові пояснення та заперечення, дослідження додаткових доказів в судовому засідання не здійснювалось, то вони спростовуються записом судового засідання. 
Суд відхиляє посилання апелянта на те, що відповідачем до суду додаткові докази подані в копіях без належного їх засвідчення. Всі сторінки поданих документів були прошиті, на останній сторінці зазначена кількість аркушів, проставлено посвідчувальний напис, підпис уповноваженої особи та печатка.
Колегія суддів наголошує, що ТОВ «АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН» не є стороною виконавчого провадження ВП №55583162 . Доходи, на які оскарженою постановою звернено стягнення, належать не ТОВ «АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН», а боржнику - ПРАТ «Компанії «Райз». Матеріалами справи не підтверджується порушення прав, свобод та інтересів позивача поставною державного виконавця, оскільки ні постанова, ні загалом виконавче провадження ВП №55583162 не стосується позивача.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та  процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 по справі № 480/487/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ КОНСТРАКШИН" залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року у справі № 480/487/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    С.С. Рєзнікова   	
Постанова складена в повному обсязі  21.09.20 р.