ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/579/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого:                                                                       Бєлової Л.В.
суддів:                                                                                           Безименної Н.В., 
                                                               Кучми А.Ю.   
за участю секретаря судового засідання:          Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку, -
В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати висновок від 19 грудня 2018 року. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» повернуто позивачеві.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт наполягає, що у разі надання адвокатом на підтвердження своїх повноважень ордеру, повноваження адвоката не потрібно підтверджувати додатковими документами. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2019 року апеляційну скаргу повернуто позивачу.
Постановою Верховного Суду від 21 травня 2020 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено, ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі скасовано, а справу № 640/579/19 направлено для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» повернуто позивачеві.
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця»  виходив з того, що повноваження представника позивача, яким є адвокат, не підтверджено належним чином.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим  статтями 160,  161,  172  цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 4  ст. 169 КАС України  позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо відсутності можливості встановлення повноважень Онищенко О.Ф. як адвоката діяти від імені Акціонерного товариства «Українська залізниця», колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно з частиною третьою  ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України у редакції,чинній на момент виникнення спірних правовідносин),  юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Згідно з частиною першою  статті 57 КАС України  представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до частини четвертої  статті 59 КАС України  повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до  Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Згідно з частиною першою  статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI(далі - Закон № 5076-VI) під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені  законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленомузаконом  порядку.
За змістом  статті 26 Закону № 5076-VI  адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого  законом  на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим  Законом  та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.
Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36 (далі - Положення) ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.
Пункт 14 Положення передбачає, що ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.
Згідно з підпунктами 15.3, 15.4 пункту 15 Положення ордер повинен містити посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу/установи, уповноважених  законом  на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до  статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Таким чином, ордер, виданий відповідно до вимог  Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правову допомогу, його копії або витягу разом із ордером, з метою підтвердження повноважень адвоката на здійснення представництва, Кодексом адміністративного судочинства  не вимагається.
Вищевикладеним спростовується висновок суду першої інстанції щодо відсутності можливості встановити повноваження адвоката   Онищенко О.Ф. на підписання позовної заяви від імені Акціонерного товариства «Українська залізниця» у  зв`язку із відсутністю договору №1/18 від 02.01.2018 в матеріалах справи. 
Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що Онищенко О.Ф. до позовної заяви додано копію ордеру серії КВ №228152, яка не є належним підтвердженням повноважень адвоката в суді.
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2019 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва позивачем було направлено поштою оригінал адвокатського ордеру КВ №228152, який було зареєстровано судом першої інстанції 14 січня 2019 року за вх. 03-14/4310/19.
Таким чином, станом на момент винесення Окружним адміністративним судом міста Києва оскаржуваної ухвали від 18 січня 2019 року про повернення позовної заяви, в матеріалах справи був наявний оригінал ордеру КВ №228152 на представництво Акціонерного товариства «Українська залізниця» Онищенко О.Ф., який з огляду на законодавчі норми є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доданими до позовної заяви документами підтверджено повноваження Онищенко О.Ф. діяти від імені Акціонерного товариства «Українська залізниця», у зв`язку з чим посилання суду на відсутність можливості встановити повноваження адвоката   Онищенко О.Ф. на підписання позовної заяви, є помилковим.
Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Зі змісту  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
У рішеннях від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Коневенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.
Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини об`єктивної можливості суду першої інстанції пересвідчитися у наявності у Онищенко О.Ф. повноважень діяти від імені Акціонерного товариства «Українська залізниця» та, відповідно, наявності в останньої права на підписання позовної заяви від імені позивача, дають підстави для висновку, що передчасно постановлена оскаржувана ухвала призвела до створення перешкоди у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку.
Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва. 
Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року - задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2019 року - скасувати та направити справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст виготовлено 29.07.2020.

Головуючий суддя                                                                                                                                                        Л.В. Бєлова

Судді                                                                                                                                                                                                      Н.В. Безименна,

                                                                                          А.Ю. Кучма