ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" серпня 2020 р.           Справа№ 910/9962/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коротун О.М.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Пашкіної С.А. 

за участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М,
за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 05.08.2020

за апеляційною скаргою QUICKCOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД)
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 (повний текст складено 15.02.2019)

у справі №910/9962/16 (суддя Джарти В.В.)
за позовом QUICKCOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД)
до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», 
Національного банку України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - SERRANT LIMITED (Серрант Лімітед),
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про розірвання кредитного договору

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи
У червні 2016 року QUICKCOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (далі - ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива») та Національного банку України про розірвання кредитного договору.
Позовні вимоги обґрунтовані настанням істотної зміни обставин, за яких укладався цей кредитний договір, а саме - віднесення банку до категорії неплатоспроможних та загострення соціальної та економічної ситуації на сході України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2018 залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у задоволенні позову QUICKCOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», Національного банку України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання кредитного договору відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не може бути підставою для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин. Знецінення національної валюти по відношенню до іноземної, відбивається на майнових правах та інтересах обох сторін кредитного договору.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що економічна та політична ситуація в країні, яка призвела до нестабільності грошової одиниці України та її суттєвого знецінення, не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, що виключає застосування положень ст. 652 Цивільного кодексу України. У зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що позивач не надав доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх необхідних для розірвання кредитного договору умов, передбачених ст. 652 Цивільного кодексу України.
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду 
У березні 2020 року QUICKCOM LIMITED звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Також скаржником було заявлено клопотання про призначення експертизи.
Справа розглядалася різними складами суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою QUICKCOM LIMITED. Ухвалою від 26.04.2019 справу призначено до розгляду.
У зв`язку з оскарженням Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Сервіс» (не учасником справи) ухвали Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 про повернення апеляційної скарги, ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.06.2019 апеляційне провадження за апеляційною скаргою QUICKCOM LIMITED зупинялося до повернення матеріалів справи з Верховного Суду. Матеріали справи направлялися до суду касаційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 поновлено провадження у справі. У задоволенні клопотання QUICKCOM LIMITED про призначення судової експертизи відмовити. Справу призначено до розгляду на 01.06.2020.
Розгляд справи відкладався до 01.07.2020.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 внесено зміни до п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України та викладено його в такій редакції: « 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020, зокрема, внесено зміни до п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України та викладено його у такій редакції: « 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».
Відповідно, розгляд справи здійснювався з урахуванням карантинних обмежень та змін в перебігу процесуальних строків (автоматичного продовження строків Законом від 30.03.2020 та заклопотанням сторони Законом від 18.06.2020) впродовж «розумних» строків в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.07.2020 залучено до участі у справі SERRANT LIMITED (Серрант Лімітед) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача в порядку ст. 50 ГПК України, відмовлено SERRANT LIMITED (Серрант Лімітед) в задоволенні клопотання про заміну сторони у справі та відкладено розгляд справи до 05.08.2020.
16.07.2020 на адресу суду апеляційної інстанції від SERRANT LIMITED надійшла касаційна скарга на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020, у зв`язку з чим матеріали справи разом зі скаргою було направлено до суду касаційної інстанції.
31.07.2020 матеріали справи повернулися до суду апеляційної інстанції.
31.07.2020 до суду апеляційної інстанції від QUICKCOM LIMITED надійшла касаційна скарга на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019. Так, судом було передано виділені на направлені до Верховного Суду матеріали оскарження з огляду на приписи п. 17.10 Перехідних положень ГПК України.
У зв`язку з перебуванням судді Пономаренка Є.Ю., який входив до складу суду, у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено новий склад суду: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Пашкіна С.А. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.08.2020 апеляційну скаргу було прийнято до розгляду новим складом суду.
05.08.2020 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду, яке мотивовано участю представника в іншому судовому засіданні, та 05.08.2020 від Національного банку України надійшли заперечення щодо надсилання матеріалів справи до суду касаційної інстанції.
05.08.2020 у судове засідання з`явилися представники скаржника та Національного банку України. Представники відповідача 1 та третіх осіб у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб отримав поштову кореспонденцію 10.07.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. SERRANT LIMITED оскаржувало до Верховного Суду ухвалу суду апеляційної інстанції від 01.07.2020, якою, зокрема, було відкладено розгляд справи на 05.08.2020, що свідчить про обізнаність третьої особи про дату судового засідання. Поштова кореспонденція, надіслана на адресу відповідача 1, повернулася до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».
Кореспонденції надіслана відповідачу 1 на адресу: м. Київ, вул. Євгена Коновальця (Щорса), буд 7/9, н/п 7-го та 8-го поверху, яка відповідає адресі Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Місцезнаходження юридичної особи при здійсненні державної реєстрації, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», вноситься до відомостей про цю юридичну особу. Зі змісту ч. 4 ст. 17 вказаного Закону вбачається, що державній реєстрації підлягають і зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, тобто і зміна місцезнаходження, про що юридична особа має звернутись із відповідною заявою. Не вживши заходів для внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про зміну свого місцезнаходження (в разі такої зміни), юридична особа повинна передбачити або свідомо допускати можливість настання певних негативних наслідків (зокрема неотримання поштової кореспонденції). Жодних заяв від скаржника про зміну адреси, направлення кореспонденції за іншою адресою, до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Тобто надіслання судом процесуальних документів на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у разі відсутності повідомлення особою іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, є належним виконанням приписів процесуального закону щодо надсилання судових рішень учасникам справи. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 по справі 911/3309/17).
Крім того, участь в судовому засіданні представника, в разі коли явку не було визнано обов`язковою, є правом особи. Забезпечення участі представника у судовому засіданні покладається на сторону. Суд апеляційної інстанції враховує, що це друга підряд неявка представника відповідача 1 після поновлення провадження в судове засідання. Згідно з висновком Європейського суду з прав людини у рішенні у справі «Пономарьов проти України» сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. А тому суд апеляційної інстанції, враховуючись обмеженість процесуальних строків, тривале знаходження апеляційної скарги в провадженні, постійні дії щодо оскарження процесуальних документів та необхідністю дотримання принципу «розумності» строків розгляду, дійшов висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні.
05.08.2020 у судовому засіданні судом апеляційної інстанції було відмовлено скаржнику у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на те, що його представник з`явився в судове засідання та не підтримував клопотання про відкладення судового засідання, про що постановлено усну ухвалу. Також було залишено без розгляду клопотання Національного банку України про ненадсилання матеріалів справи до суду касаційної інстанції з огляду на те, що суду Верховного Суду було направлено виділені матеріали оскарження зазначеної ухвали.
Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Представник відповідача 2 проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній та відповіді на відзив доводів
QUICKCOM LIMITED в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволені позову з огляду на таке.
Скаржник зазначає, що є опосередковано акціонером відповідача 2. Відповідно до статуту кожна проста акція надає акціонеру - її власнику однакову сукупність прав, включаючи право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частину. Скаржник вважає, що наявність оскаржуваного кредитного договору за умови зміни його істотних умов (введення тимчасової адміністрації та подальша процедура ліквідації) вплине на оціночну вартість ліквідаційної маси банку, затвердженої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та буде меншою за вимоги кредиторів, які включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, що призведе до настання значних збитків для позивача.
Скаржник вказує, що на території Донецької та Луганської областей перебувала значна кількість активів ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», яка досягала 3, 5 мільярдів грн. незаконні дії Російської Федерації призвели до фактичної втрати таких активів, заставного майна. Скаржник вважає, що сторони кредитного договору не могли передбачити істотну зміну фінансового становища на тимчасово окупованій території , а саме: зменшення кредитного портфелю, зменшення об`єму депозитів, втрату активів, у тому числі застав та іпотек, котрі були на тимчасово окупованій території.
Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував преюдиціальних рішень у справі. Зокрема, сторона посилається на адміністративну справу № 826/18784/15 щодо визнання незаконною та скасування постанови правління Національного банку України про переведення у власність Національного банку України цінних паперів. Також сторона посилається на судові справи про стягнення з Національного банку України отриманого доходу від погашення неповернутих на виконання рішення суду в адміністративній справі №826/18784/15 цінних паперів.
Також, на переконання скаржника, судом першої інстанції здійснено помилковий висновок про те, що наявний висновок судової експертизи спростовує позицію позивача та помилково відмовив у призначені додаткової експертизи.
5. Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу
12.04.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від Національного банку України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Сторона надала письмові пояснення.
Відповідач 2 зазначає, що до моменту та в момент укладення оскаржуваного договору позичальник знав, передбачав та усвідомлював можливість зміни обставин, у тому числі можливу неплатоспроможність банку. 
Національний банк України вказує, що віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних було не лише погіршення фінансового стану, а й ряд інших обставин, а саме: збільшення незбалансованості за строками погашення активів та пасивів, що свідчить про значний дефіцит ліквідності банку; залишок коштів на кореспондентському рахунку банку в Національному банку України станом на 16.06.2015 становив 48 млн грн (0, 3 % від зобов`язань). 
Також відповідач 2 зазначає, що оскаржуваний кредитний договір був укладений сторонами 21.03.2014, а відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованій територіях у Донецькій та Луганській областях» датою початку тимчасової окупації є 20.02.2014. отже на дату укладення кредитного договору сторони були обізнані про обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Крім того, Національний банк України вважає, що з наведених скаржником аргументів відсутній факт порушення права або охоронюваного інтересу заявника внаслідок укладеного між відповідачами кредитного договору.
6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції
Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, 21.03.2014 між Національним банком України та ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» був укладений кредитний договір №18 (далі - договір), з подальшими змінами, які були оформленні додатковими договорами до кредитного договору.
Згідно з п. 1.1. договору кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 550 000 000,00 грн на строк з 21.03.2014 по 13.03.2015 включно.
26.02.2015 між сторонами був укладений додатковий договір № 7, яким сторони погодили строк надання кредиту з 21.03.2014 до 10.06.2015 включно.
Пунктом 6.4. договору передбачено, що цей кредитний договір може бути розірваний за згодою сторін або у судовому порядку, та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та умовами цього кредитного договору.
23.06.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України № 408 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.06.2015 № 121 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА», згідно з яким з 24.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА», код ЄДРПОУ 33299878, МФО 380054, місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, 7/9, 03150.
Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду, керуючись ч. 4 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» прийняла рішення № 167 від 10.09.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» до 23.10.2015 включно.
23.10.2015 виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 193 на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ст. 35 - 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якого продовжено визначені Законом повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» в частині забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, передбачені, зокрема, ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Між відповідачами склалися кредитні правовідносини. Спір стосується наявності підстав для розірвання кредитного договору, укладеного відповідачами.
Частинами 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 188 Господарського кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Нормою ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Зокрема, відповідно до вимог ч. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Отже правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що закон пов`язує можливість розірвання договору не з безпосередньою наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, що настають при такій істотній зміні обставин.
При вирішенні спорів про розірвання договорів з підстав, передбачених ст. 652 Цивільного кодексу України, необхідним є доведення позивачем того, яким чином змінились обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору та чому зміна обставин є істотною і не може бути усунута. Позивач повинен довести, що події, які викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати «істотною зміною обставин», повинні мати місце або стати відомими заінтересованій стороні після укладення договору. Названа умова є відсутньою, якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні договору сторона, знала про ці події і могла прийняти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, що створили ускладнення, або іншими словами «істотну зміну обставин», створюють неможливість для сторони, яка заінтересована розірвати договір, покладатися на ускладнення.
Як вбачається з умов оспорюваного договору (п. 1.1.) кредит надавався позичальнику для збереження ліквідності. Відповідно, отримання кредиту для збереження ліквідності є одним із показників нестабільності банківської установи, а тому, укладаючи кредитний договір № 18 від 21.03.2014, сторони знали, усвідомлювали та могли передбачити подальшу можливість зміни обставин щодо платоспроможності банку. А тому доводи скаржника про те, що такою істотною зміною обставин є, зокрема, віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних, оскільки сторони на момент укладання цього договору не могли передбачити такого, відхиляються як необґрунтовані.
Також, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було призначено судову економічну експертизу. За результатами проведення експертизи було встановлено, що на дату підписання кредитного договору ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» характеризувалося такими показниками:
- норматив миттєвої ліквідності (Н4) дорівнює 10, 56 % не дотримано банком, нормативне значення має бути не менше ніж 20 %, що є ознакою платоспроможності;
- норматив поточної ліквідності (Н5) дорівнює 49, 27 % дотримано банком, нормативне значення Н5 має бути не менше ніж 40 %, що є ознакою платоспроможності;
- норматив короткострокової ліквідності (Н6) дорівнює 98, 24 % дотримано банком, нормативне значення Н6 має бути не менше ніж 60 %, що є ознакою платоспроможності.
Крім того, за результатами проведеного експертного дослідження підтверджується також платоспроможність банку на дату ведення тимчасової адміністрації 23.06.2015, що характеризується такими показниками:
- норматив миттєвої ліквідності (Н4) дорівнює 24, 48 %, дотримано банком, нормативне значення має бути не менше ніж 20 %, що є ознакою платоспроможності;
- норматив поточної ліквідності (Н5) дорівнює 59, 93 % дотримано банком, нормативне значення Н5 має бути не менше ніж 40 %, що є ознакою платоспроможності;
- норматив короткострокової ліквідності (Н6) дорівнює 99, 54 % дотримано банком нормативне значення Н6 має бути не менше ніж 60 %, що є ознакою платоспроможності.
В силу положень ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 ГПК України).
Відповідно до вказаного експертного дослідження станом на момент підписання та укладення сторонами кредитного договору № 18 ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» був платоспроможним банком, проте, у подальшому втратив свою платоспроможність, що сталося внаслідок господарської діяльності відповідача 1, який несе комерційні ризики та мав можливість їх передбачити. У чому полягає невідповідність вказаного висновку суду та у зв`язку з чим скаржник вважає неналежним доказом, здійснений експертом висновок, заявником не зазначено, а тому такі посилання відхиляються як безпідставні.
Стосовно настання другої умови для розірвання договору, згідно з якою зміна обставин зумовлена такими причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, про яку вказує скаржник, а саме - на те, що він жодним чином не міг вплинути на усунення істотних змін обставин, що настали у зв`язку із віднесенням банку до категорії неплатоспроможних, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що прийняття рішення про віднесення банку до категорії проблемних та неплатоспроможних є виключним (дискреційним) повноваженням Національного банку України. Національний банк України відповідно до Закону України «Про Національний банк України», як суб`єкт владних повноважень, наділений правом та має об`єктивні можливості безпосередньо оцінювати показники діяльності банку, тому він наділений виключними повноваженнями самостійно визначати адекватність застосованого заходу впливу.
Як вбачається з матеріалів справи та вказано регулятором, підставою віднесення ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» до категорії неплатоспроможних згідно постанови правління НБУ № 408 від 23.06.2015 було не лише погіршення фінансового стану банку, а й порушення вимог законодавства в сфері готівкового обігу, що створювало загрозу інтересам вкладників та іншим кредиторам банку. Наведене скаржником не спростовано, тому його доводи визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими.
Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що підставою для застосування Національним банком України заходу впливу - віднесення відповідача 1 до категорії неплатоспроможних стало наслідком вчинення банком порушень банківського законодавства, від чого останній міг утриматися.
Стосовно умови про те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сторони кредитного договору (Національний банк України та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива») знаходяться в однакових фінансово-економічних умовах. Позичальник (ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива»), отримавши кошти банку та використавши їх на цілі, передбачені умовами кредитного договору, повинен був своєчасно повернути кредит та проценти за його користування. Проте, позбавив іншу сторону (Національний банк України) того, на що останній розраховував при укладенні кредитного договору (на своєчасне повернення цих коштів та сплати відсотків), тобто співвідношення порушених майнових прав є рівнозначним для обох сторін кредитного договору.
З приводу четвертої умови про те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надання стабілізаційного кредиту було здійснене саме для підтримки ліквідності ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», тобто сторони розуміли можливість настання негативних наслідків та ризику для банку, зокрема, настання його неплатоспроможності, про що свідчить застосування заходів забезпечення виконання цього кредитного договору (договір застави майнових прав № 18/ЗМП від 21.03.2014 та порука власника істотної участі в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Бахматюка О.Р.). Тобто, зі змісту кредитного договору випливає, що ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» несе усі ризики (у тому числі і своїм майном) перед своїми кредиторами у разі визнання його неплатоспроможним, у тому числі і перед Національним банком України, за кредитним договором № 18 від 21.03.2014.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що всі чотири умови, визначені ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, необхідні для настання істотної зміни обставин (віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних), якими керувались сторони при укладенні кредитного договору № 18 від 21.03.2014, відсутні, відповідно підстави для розірвання такого правочину також відсутні.
Крім того, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на адміністративні справи, як на підставу для розірвання кредитного договору, оскільки предметом розгляду таких справ було визнання незаконною постанови регулятора про переведення державних облігацій (справа № 826/18784/15) та надалі стягнено відповідну вартість. Повернення державних облігацій та компенсація їх вартості не є підставою для розірвання кредитного договору в розумінні ст. 651, 652 Цивільного кодексу України. До того ж, рішення про повернення державних облігацій та відшкодування їх вартості свідчать про поліпшення фінансового становища ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та не можуть бути підставою для розірвання договору.
Також скаржник зазначає, що однією з підстав для розірвання кредитного договору № 18 від 21.03.2014 було загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення антитерористичної операції, що мало наслідком зменшення кредитного портфелю, зменшення об`єму депозитів, втрати активів банку, котрі перебували на тимчасово окупованій території (територіях Донецької, Луганської областей та АР Крим), що унеможливлює виконання ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» кредитного договору № 18 від 21.03.2014 на умовах, які було досягнуто сторонами при його укладанні.
Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» датою початку тимчасової окупації АР Крим, Донецької та Луганської областей України є 20.02.2014. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали спірний договір 21.03.2014. Тобто на час його укладення вказані позивачем обставини вже існували. У даній частині приймаються доводи Національного банку України та відхиляються  доводи скаржника.
При цьому зміни в економіці, які були викликані нестабільною ситуацією на сході країни та у АР Крим, не є істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 Цивільного кодексу України. Зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин. До того ж, знецінення національної валюти по відношенню до іноземної, відбивається на майнових правах та інтересах обох сторін кредитного договору.
Отже, економічна та політична ситуація в країні, яка призвела до нестабільності грошової одиниці України та її суттєве знецінена, не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, що виключає застосування положень ст. 652 Цивільного кодексу України.
За таких обставин, враховуючи приписи ст. 73 - 79, 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що при зверненні до суду з вимогами про розірвання договору, позивач скаржник має довести факт наявності передбачених законом підстав для його розірвання. Однак, позивачем не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх необхідних для розірвання кредитного договору № 18 від 21.03.2014 умов, передбачених ст. 652 Цивільного кодексу України, що свідчить про безпідставність позову та, відповідно, апеляційної скарги.
Крім того, відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).
Ухвалюючи рішення від 01.12.2004 №18-рп/2004, Конституційний Суд України роз`яснив поняття «охоронюваний законом інтерес» що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» та вказав, що таке поняття треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд зазначає, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.
З матеріалів справи вбачається, що сторонами спірного договору № 18 від 21.03.2014 є Національний банк України та ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», тоді як з позовною заявою про розірвання даного договору звернулася компанія QUICKCOM LIMITED, що не є стороною укладеного договору.
Тобто інтерес позивача (у даному випадку стосовно розірвання кредитного договору) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.
QUICKCOM LIMITED, зазначаючи про наявність у неї права на звернення із даним позовом до суду, посилалась на те, що позивач є опосередкованим акціонером банку, а саме засновником ТОВ «Інвест-Сервіс», яке, в свою чергу, є власником 100 % іменних простих акцій ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива».
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що сама по собі наявність у QUICKCOM LIMITED інтересу щодо зміни оціночної вартості ліквідаційної маси банку, не може бути покладена в основу позовних вимог про розірвання кредитного договору, укладеного для збереження ліквідності між Національним банком України та ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива». Наведене скаржником не спростовано. А тому, вимога скаржника про розірвання кредитного договору задоволенню не підлягає.
8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог QUICKCOM LIMITED про розірвання кредитного договору, укладеного Національним банком України та ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива».
Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 126, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
9. Судові витрати
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу QUICKCOM LIMITED (КВІККОМ ЛІМІТЕД) на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі № 910/9962/16 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/9962/16 - залишити без змін.
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 06.08.2020

Головуючий суддя                                                            О.М. Коротун 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                С.А. Пашкіна