КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №759/14230/2019                                                                         Головуючий у І інстанції - Ул`яновська О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/9955/2020                                   Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
04 серпня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, 
 
встановив:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до  ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що з 26 травня 2007 року позивач була у зареєстрованому шлюбі із відповідачем в якому у них народилися двоє дітей, проте сімейне життя не склалося тому позивач самостійно виховує та утримує дітей, забезпечує їх житлом та всім необхідними умовами для здоров`я, навчання та розвитку, а відповідач у свою чергу ніколи не забезпечував сім`ю, не займався вихованням та утриманням дітей, став вживати наркотики, вести аморальний спосіб життя, заборгував багатьом кредиторам, крім цього вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року відповідач був визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.263, 309, 310, 317 КК України, також до будинку де проживали відповідач та позивач почали навідуватися кредитори з погрозами, тому у 2017 році позивач з дітьми змушені були змінити місце проживання. 
24 вересня 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей, однак відповідач не виконує рішення щодо сплати аліментів, внаслідок чого у нього станом на 03 липня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 72676 грн. 33 коп.
Просила суд, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд не надав належної об`єктивної оцінки доказам, якими позивач обґрунтовує та доводить свій позов, зокрема рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року, яким було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей, - свідчить про те, що відповідач давно ухиляється від свого обов`язку утримувати дітей.
На підтвердження факту неутримання дітей та невиконання відповідачем рішення суду свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 27 листопада 2018 року, винесена державним виконавцем Святошинського районного відділу ДВС м. Києва та довідка - розрахунок заборгованості по аліментам від 03 липня 2019 року щодо відповідача (боржника ОСОБА_2 ), згідно якої заборгованість становить 72676,33 грн.
Станом на сьогодні відповідач жодного разу не сплатив аліменти, а розмір його заборгованості значно зросла.
На підтвердження вини у невиконанні відповідачем свого обов`язку утримувати дітей свідчить і постанова Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 за несплату аліментів, яку суд не взяв до уваги, як належний допустимий доказ його вини у несплаті аліментів, тобто, у невиконанні батьківських обов`язків.
Суд не дав належної оцінки і вироку Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, яким відповідач був визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.263,309,310,317 КК України - що свідчить про наркозалежність відповідача, який незаконно вживав наркотики та створив за адресою свого місця проживання місце для виготовлення та подальшого вживання наркотичних засобів; придбав та зберігав вибухові пристрої у місці свого мешкання, тощо.
Згідно вищевказаного вироку суду, відповідач незаконно поводився зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, вирощував та вживав наркотичні засоби за місцем свого проживання та реєстрації в АДРЕСА_1 , де зареєстровані двоє малолітніх дітей.
Така аморальна поведінка відповідача була і є поганим прикладом для обох дітей, адже відповідач вживав та вирощував наркотики, наражав дітей на небезпеку, незаконно зберігаючи боєприпаси у себе вдома, де жили діти. 
В подальшому шлюб між подружжям був розірваний, оскільки такий шлюб суперечив правилам сімейного життя та порушував права та інтереси дітей. 
Позивач була змушена самотужки орендувати інше помешкання для нормального життя дітей.
Проте, суд взагалі не обґрунтував свою позицію щодо наркозалежності відповідача та його кримінальної поведінки, а отже і не надав обґрунтованої оцінки його негативного впливу на життя та здоров`я дітей, що мешкали разом з ним в одному будинку. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 травня 2007 року який укладений ВРАЦС Шевченківського РУЮ м. Києва.
У вказаному шлюбі у сторін є двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнено з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 30% від усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
27 листопада 2018 року на підставі виконавчого листа №759/2991/18 виданого 14 листопада 2018 року було відкрито виконавче провадження №57769846 ДВ Святошинського ВДВС м. Київ ГТЮУ у м. Києві щодо стягнення з відповідача суми аліментів.
Згідно довідки виданої Святошинським ВДВС м. Київ ГТЮУ у м. Києві у ОСОБА_2 станом на 03 липня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 72676 грн. 33 коп.
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року у справі №759/11545/15-к затверджено угоду про визнання винуватості від 20 квітня 2016 року укладеної між прокурором Київської місцевої прокуратури №8 та обвинувачем, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317 КК України та на підставі ст. 75 КПК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитом строком на 3 роки.
Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності передбаченої ст. 183-1 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження по справі закрито.
Згідно висновку від 28 жовтня 2019 року №107-40/8489 Святошинської РДА у м. Києві встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської РДА у м. Києві від 22 жовтня 2019 року було прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки ОСОБА_2 на засіданні пояснив, що не має можливості погашати заборгованість зі сплати аліментів, оскільки матір дітей надала некоректний номер карткового рахунку для перерахунку коштів на утримання дітей. 
Батько дітей повідомив, що час від часу зустрічається з дітьми, але гр. ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у вільному спілкуванні з дітьми. 
Також гр. ОСОБА_7 зазначив, що вирішуватиме питання щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів.
Згідно акту обстеження умов проживання складеного головними спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА у м. Києві, яке проведено 18 жовтня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що кімната для дітей має 25 кв.м., в якій є 2 ліжка, 2 письмових столи, шафи для книжок, одягу та особистих речей. Є багато книжок та іграшок.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку вона посилається, натомість висновком Святошинської РДА у м. Києві від 28 жовтня 2019 року №107-40/8489 доведено про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У пунктах 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
На аналогічні норми права посилається в своїй постанові від 23 січня 2018 року Верховний Суд (провадження №61-753св18).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Матеріали справи не містять переконливих доказів, які б давали підстави характеризувати відповідача з негативної сторони або його подальше небажання виконувати батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 було б крайнім заходом, що є недоречним.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів є не переконливими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 05 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба