Ухвала 
    
20 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 445/58/19
провадження № 61-12325cк20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 червня 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства акціонерна страхова компанія «Скарбниця» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2019 року приватне акціонерне товариство акціонерна страхова компанія «Скарбниця» (далі - ПАТ АСК «Скарбниця») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 49 000,00 грн.
 
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року позов ПАТ АСК «Скарбниця» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АСК «Скарбниця» відшкодування в порядку регресу у розмірі 49 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 04 червня 2020 року рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року змінено та виключено з мотивувальної частини рішення посилання на підпункти 38.1.1 «а» та «ґ» пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року в іншій частині залишено без змін.
 
13 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 червня 2020 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Ціна позову у справі № 445/58/19 становить 49 000,00 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 445/58/19 є малозначною у силу вимог закону. 
 
ОСОБА_1  у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але без розгляду його касаційної скарги у касаційному порядку та її задоволення він буде позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді іншої справи. Проте  ОСОБА_1  не обґрунтовує, які саме обставини, що встановлені оскарженими судовими рішеннями, він позбавлений можливості спростувати при розгляді інших справ та яких саме. 
 
ОСОБА_1  у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, однак справа має для нього виняткове значення, оскільки через недотримання судами вимог процесуального права та неправильне застосування матеріального права, на нього безпідставно покладено обов`язок компенсувати страховій компанії збитки за відсутності для цього законних підстав. Проте ОСОБА_1  не обґрунтовано, в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи.
 
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, а справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Львівського апеляційного суду від 04 червня 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 червня 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства акціонерна страхова компанія «Скарбниця» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         В. І. Крат
 
                                                                                                                      І. О. Дундар 
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков