КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 757/39156/19-ц                             Головуючий у 1-й інстанції суддя: Бусик О.Л.
 
07 липня 2020 року                                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.,
секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та просила визнати за нею право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та просив визнати спільною сумісною власністю подружжя сторін по справі квартиру АДРЕСА_1 .
Також ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 1/2 частину вказаної квартири, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2000, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шандибою Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №5991.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування судом обставин справи.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що враховуючи розірвання шлюбу позивач зможе відчужити спірну квартиру, яка була придбана у період шлюбу. Зазначає, що в мережі Інтернет з`явилися оголошення про продаж останньої, що в майбутньому ускладнить виконання рішення у разі задоволення зустрічного позову.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8415/2020	
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу залишити без змін. Зазначила, що відсутні підтвердження намірів позивача здійснити продаж спірної квартири, в якій зареєстрований неповнолітній син подружжя та для відчуження останньої необхідна письмова згода іншого з подружжя. Звертає увагу на сфабриковану інформацію в Інтернеті про продаж спірної квартири.
У судовому засіданні  ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.
Третя особа в судове засідання свого представника не направила, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.
Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації пождала до суду клопотання, в якому просила прийняти рішення на підставі зібраних доказів з урахуванням житлових прав та інтересів дитини. Просила слухати апеляційну скаргу за відсутність їхнього представника.
На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності третьої особи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві належним чином не мотивовано, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не надано доказів на підтвердження намірів відповідача здійснити відчуження належного йому майна.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосовано судом не тільки у випадку існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а й за наявності реальної ймовірності такого відчуження.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Встановлено, що предметом позову є майновий спір про визнання за ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та за зустрічним позовом  ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя сторін зазначеної квартири.
Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Звертаючись до суду, заявник належним чином не вказав причини, у зв`язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та не обґрунтував існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
ОСОБА_1 не наведено обставин про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду, а саме: реалізації спірного майна чи підготовчі дії до його реалізації.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення ОСОБА_2  від виконання можливого рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Отже, ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 09.07.2020.
 
Головуючий:                                                            В.В. Саліхов

Судді:                                                                        І.М. Вербова

                                                                                  Н.В. Поліщук