ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/2978/18
адміністративне провадження № К/9901/2229/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у складі судді Мазур А.С. від 14.09.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Ганечко О.М., Федотова І.В., Коротких А.Ю. від 18.12.2018,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» (далі - ПАТ «НВЦ «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод», позивач) звернулося з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - Національна комісія, НКЦПФР, відповідач), у якому просило:
-          визнати дії Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку протиправними;
-          визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1680-ЦД-1-Е від 03.10.2017 про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів (далі - спірна постанова);
-          визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1373-ЦД1-Е від 03.10.2017 про усунення порушень законодавства про цінні папери (далі - спірне розпорядження).
2.          У позові наводились аргументи про те, що під час здійснення    провадження у справі про правопорушення на ринку цінних паперів відповідачем встановлено невідповідність положень Статуту позивача вимогам Закону України від 17.09.2008  №514-VI «Про акціонерні товариства»  (далі - Закон №514-VI в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) та зобов`язано усунути вказані правопорушення, однак на думку ПАТ «НВЦ «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод», його Статут повністю відповідає вимогам чинного законодавства, а щодо внесення змін до пункту 11.27 Статуту ним було надано до НКЦПФР письмові пояснення щодо об`єктивної неможливості зібрати необхідний кворум голосів в частині внесення змін до Статуту. При цьому, цей факт протиправно не було враховано відповідачем, у зв`язку з чим позивач вважає, що до нього передчасно застосована санкція за порушення на ринку цінних паперів, без врахування всіх обставин справи.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.          Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.09.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018, у задоволенні позову відмовлено.
4.          Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що провадження у справі про порушення позивачем вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування до нього санкцій здійснені у відповідності з вимогами законодавства та уповноваженими на це особами. При цьому, під час розгляду справи було підтверджено наявність порушень ПАТ «НВЦ «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» вимог законодавства на ринку цінних паперів, про які йде мова у спірних постанові та розпорядження, і це не спростовано позивачем.
5.          Суди попередніх інстанцій, вирішуючи цей спір, зауважили, що позивач протягом тривалого часу не привів положення пункту 11.27 Статуту у відповідність до вимог чинного законодавства, а відтак рішення відповідача в цій частині є правомірним, прийнятим із з`ясуванням всіх обставин справи та засноване на нормах чинного законодавства.
6.          В оскаржуваних позивачем судових рішеннях, окрім іншого, зазначено про те, що відсутність необхідного кворуму загальних зборів не є достатньою правовою підставою, за якої Статут не може бути приведено у відповідність до вимог законодавства про акціонерні товариства.
7.          Що ж до вимоги позовної заяви про скасування спірного розпорядження, то суди першої та апеляційної інстанцій не знайшли підстав для її задоволення, оскільки такий організаційно-розпорядчий акт виданий Національною комісією з метою усунення допущених позивачем порушень законодавства, наявність яких підтверджено під час розгляду справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8.          Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями позивачем подано касаційну скаргу в якій останній, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати, а позов задовольнити.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
9.          Відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, 19.06.2017 до відповідача надійшла скарга Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на дії ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ».
10.           29.06.2017 з метою повного розгляду скарги, Національною комісією був направлений письмовий запит до позивача про надання інформації та документів.
11.           11.07.2017 листом №21/2-1802 позивач подав Статут ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ», затверджений рішенням Загальних зборів акціонерів позивача (протокол №20011-1 від 07.12.2011, зареєстрований 20.12.2011 за №1072105000001267).
12.          Під час дослідження відповідачем поданих позивачем документів було виявлено у статуті товариства наступні порушення вимог законодавства про цінні папери, зокрема:
-          частини другої статті 33 Закону №514-VI в частині неповного визначення компетенції загальних зборів;
-          частини другої статті 41 Закону №514-VI в частині невірного визначення кворуму загальних зборів;
-          частини четвертої статті 43 Закону №514-VI в частині визнання бюлетенів для голосування недійсними.
13.           21.08.2017 відповідачем порушено справу про правопорушення на ринку цінних паперів у відношенні до ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ».
14.           12.09.2017 відповідачем складено акт про правопорушення на ринку цінних паперів №2255-ЦД-1-Е за порушення позивачем вимог законодавства про цінні папери (частини другої статті 33, частини другої статті 41, частини четвертої статті 43 Закону №514-VI).
15.           12.09.2017 представник позивача надав пояснення по справі про правопорушення на ринку цінних паперів, в яких зазначив, що у березні 2015 року 29,95 відсотків акцій ПАТ «Борщагівський ХФЗ» були придбані ПрАТ ФФ «Дарниця», на двох річних Загальних Зборах представники акціонера ПрАТ ФФ «Дарниця» голосували «проти» внесення змін до Статуту, у зв`язку з чим, положення пункту 11.27 Статуту не були приведені у відповідність до вимог чинного законодавства.
16.           03.10.2017 постановою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1680-ЦД-1-Е про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів, накладено на позивача санкцію у вигляді попередження.
17.          Розпорядженням від 03.10.2017 №1373-ЦД-1-Е зобов`язано позивача у термін до 09.01.2018 усунути порушення законодавства про цінні папери та повідомити Комісію про виконання вказаного розпорядження.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
18.          Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач посилається на те, що висновки судів попередніх інстанцій стосовно порушення ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ» вимог частини другої статті 33 Закону №514-VI не відповідають обставинам справи, зроблені однобічно та за неповного вивчення Статуту Товариства.
19.          Заперечує скаржник й щодо висновків судів першої і апеляційної інстанцій про наявність порушення ним приписів частини другої статті 41 Закону №514-VI в частині невірного визначення кворуму загальних зборів, оскільки Статут Товариства на момент його затвердження повністю відповідав положенням вищевказаної правової норми в редакції, яка діяла до внесення змін згідно з Законом України від  19.03.2015 №272-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про акціонерні товариства» (далі - Закон №272-VIII).
20.          З цього приводу скаржник також зазначає, що після внесення до статті 41 Закону №514-VI змін відповідно до Закону №272-VIII стосовно кворуму загальних зборів, питання приведення Статуту до вимог законодавства неодноразово включалось до порядку денного річних та позачергових загальних зборів, починаючи з 2016 року, однак за прийняття такого рішення не було набрано необхідної кількості голосів, у зв`язку з чим таке не приймалось.
21.          Спираючись на вищезазначені обставини, скаржник наголошував на тому, що внесення змін до статуту є виключною компетенцією загальних зборів Товариства, а прийняття рішення з цього питання потребує набрання кваліфікованої більшості голосів, яка у даному випадку була відсутня, у зв`язку з чим ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ» вважає, що вчинив усі можливі та залежні від нього дії, для приведення Статуту у відповідність до вимогам законодавства.
22.          На переконання позивача, вищевикладене свідчить про відсутність його вини у тому, що Статут Товариства не було приведено у відповідність вимогам частини другої статті 41 Закону №514-VI.
23.          Скаржником наводяться мотиви і про те, що пункти 11.34.2 і 11.34.3 Статуту ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ» спрямовані на захист дійсного волевиявлення акціонерів та недопущення визнання у майбутньому певних рішень загальних зборів недійсними з підстав неврахування такого волевиявлення акціонерів, а тому жодним чином не порушують вимог частини четвертої статті 43 Закону №514-VI в частині визнання бюлетенів для голосування недійсними.
24.          З урахуванням викладеного, позивач наполягає на тому, що у даному конкретному випадку відсутній склад правопорушення, а отже провадження у справі підлягало закриттю на підставі пункту 1 розділу IV Правил розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 16.10.2012 №1470, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.11.2012 за №1855/22167 (далі - Правила №1470).
25.          У відзиві на касаційну скаргу відповідач проти її доводів та вимог заперечує, оскільки вважає, що ухвалені судами попередніх інстанцій оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а викладені у них висновки відповідають фактичним обставинам справи і положенням законодавства й це не спростовано скаржником.
26.          В обґрунтуванні своєї позиції відповідач посилається на те, що факти порушення позивачем вимог законодавства на ринку цінних паперів були повністю підтверджені матеріалами справи і наявними у ній доказами, при цьому, ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ» не навело належних і вагомих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.
27.          У відзиві на касаційну скаргу висловлюються доводи і про те, що неможливість прийняття позивачем рішення через відсутність необхідної кількості голосів не є достатньою умовою для звільнення ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ» від відповідальності.
28.          На думку відповідача, вищевказане свідчить про законність спірних постанови та розпорядження, а тому висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову є правильними.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
29.          Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
30.          Правові засади здійснення державного регулювання ринку цінних паперів та державного контролю за випуском і обігом цінних паперів та їх похідних в Україні регулюються  Законом України від 30.10.1996 №448/96-ВР   «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» (далі - Закон №448/96-ВР).
31.          Статтею 8 цього Закону визначено повноваження Національної комісії, яка, відповідно до пунктів 5, 10, 14 частини першої вказаної правової норми має право, зокрема:
- у разі порушення законодавства про цінні папери, нормативних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку виносити попередження, зупиняти на термін до одного року розміщення (продаж) та обіг цінних паперів того чи іншого емітента, дію ліцензій, виданих Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, анулювати дію таких ліцензій;
- надсилати емітентам, особам, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, фондовим біржам та саморегулівним організаціям обов`язкові для виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери та вимагати надання необхідних документів відповідно до чинного законодавства;
- накладати адміністративні стягнення, штрафні та інші санкції за порушення чинного законодавства на юридичних осіб та їх співробітників, аж до анулювання ліцензій на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів.
32.          Повноваження стосовно застосовування санкцій до юридичних осіб передбачені  статтею 12 Закону №448/96-ВР, у якій, окрім іншого, зазначено, що Уповноважена особа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, яка виявила факт вчинення юридичною особою   правопорушення на ринку цінних паперів, складає акт, який разом з   письмовими поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи та пов`язаними з таким правопорушенням документами протягом п`яти робочих днів подає уповноваженій особі Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, яка має право застосовувати санкцію за правопорушення на ринку цінних паперів.
Санкції застосовуються Головою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, членом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, уповноваженими Національною комісією з цінних         паперів та фондового ринку посадовими особами після розгляду документів, що підтверджують факт правопорушення.
33.          Згідно з пунктом 1 розділу III Правил №1470, які прийняті відповідно до статей 7, 8, 9, 11, 12, 13 Закону №448/96-ВР, справа про правопорушення може бути порушена тільки в тому разі, якщо є достатні дані, які вказують на наявність правопорушення.
34.          Пунктом 3 розділу III цих же Правил визначено, що обов`язком уповноваженої особи Комісії, що розглядає справу про правопорушення, є винесення рішення за справою у точній відповідності із законодавством та оцінка доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
35.          За приписами пункту 3 розділу VII Правил №1470 у справі про правопорушення уповноважена особа приймає одне з таких рішень: про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів; про закриття справи.
36.          Перелік санкцій, які застосовуються за правопорушення на ринку цінних паперів, визначає розділ XVII Правил №1470, згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 якого, Комісія має право застосовувати до юридичних осіб також такі санкції: Попередження - за порушення вимог законодавства щодо цінних паперів, у тому числі нормативно-правових актів Комісії.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
37.          Аналіз вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку, що Національна комісія, відповідно до наявних у неї повноважень, виявивши порушення вимог законодавства щодо цінних паперів, застосовує, зокрема, санкції до юридичних осіб у вигляді попередження.
38.          Як випливає з установлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у даному випадку позивачем порушено вимоги законодавства щодо цінних паперів, а саме: частини другої статті 33 Закону №514-VI в частині неповного визначення компетенції загальних зборів; частини другої статті 41 Закону №514-VI в частині невірного визначення кворуму загальних зборів; частини четвертої статті 43 Закону №514-VI в частині визнання бюлетенів для голосування недійсними.
39.          Наявність таких порушень доведена під час судового розгляду справи на підставі доказів, які містяться у її матеріалах і були досліджені у судовому засіданні, проведеному за участі, зокрема, представника позивача.
40.          Посилання скаржника на те, що позивач намагався усунути порушення, частини другої статті 41 Закону №514-VI в частині невірного визначення кворуму загальних зборів, про яке іде мова у спірній постанові, не спростовують самого факту наявності такого правопорушення і не визначені як правова підстава для звільнення від відповідальності, встановленої законом.
41.          Доводи ж касаційної скарги стосовно помилковості позиції відповідача, підтриманої судами попередніх інстанцій, про наявність порушення позивачем частини другої статті 33, частини четвертої статті 43 Закону №514-VI, вимагають повторного вивчення і аналізу наявних у справі матеріалів, зокрема, окремих пунктів Статуту ПАТ «НВЦ «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод», в тому числі й тих, які не досліджувались судами, надання їм переоцінки в контексті вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини.
42.          Однак, колегія суддів відзначає, що, зважаючи на встановлені у частині третій статті 341 КАС України межі перегляду судом касаційної інстанції, цей суд не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
43.          Крім цього, як випливає з аналізу статті 24, частини четвертої статті 328 КАС України, касаційний суд є відповідальним за перегляд судових рішень судів попередніх інстанцій на предмет законності. До його повноважень не входить встановлення та дослідження доказів, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання права.
44.          У справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03)  Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслює, що «право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції , має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (п. 40). 
45.          Зважаючи на вищевикладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що НКЦПФР, приймаючи спірну постанову, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки наявність фактів порушення позивачем вимог законодавства щодо цінних паперів доведено під час судового розгляду цієї справи у судах попередніх інстанцій і це не спростовано скаржником.
46.          На цій підставі колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для скасування спірного розпорядження, яким позивача зобов`язано усунути порушення законодавства про цінні папери, оскільки наявність таких порушень, як вказано вище, підтверджено судовим розглядом, і такий акт прийнято відповідачем на підставі повноважень, наданих Національній комісії статтею 8 Закону №448/96-ВР і пунктом 2 розділу XVII Правил №1470.
47.          Наведені ж у касаційній скарзі мотиви таких висновків не спростовують, оскільки не містять належних, вагомих і беззаперечних аргументів, доводів та міркувань, які б могли поставити під сумнів встановлені судовим розглядом факти, обставини й свідчили про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та/або порушення норм процесуального права.
48.          Водночас, відповідно до положень пункту 25 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Петриченко проти України" (№2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.
49.          Також, у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України» (№ 22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (…). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
50.          Суд, окрім іншого, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
51.          При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
52.          Суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
53.          З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд констатує, що суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права і дійшли слушного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому ухвалені ними та оскаржувані позивачем у касаційному порядку судові рішення скасуванню не підлягають.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
54.          За правилами частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
55.          Зважаючи на вищезазначене, Верховний Суд, провівши касаційний розгляд справи у межах вимог і доводів касаційної скарги та повноважень, визначених статтею 341 КАС України, не виявив неправильного застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та/або порушень норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які ухвалені відповідно до закону.
56.          Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 350, 355, 356, КАС України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.09.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                           Я.О. Берназюк

                                                                                                               В.М. Шарапа