КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 752/6717/2020                                                                           Головуючий у І інстанції Мазур Ю.Ю.
Провадження №22-ц/824/8946/2020                                                      Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
15 липня 2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача  Таргоній Д.О.,
суддів: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А.,
за участі секретаря Войтенко О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності,
 
УСТАНОВИВ:
 
у квітні 2020 року       ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 14 лютого 2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О.;
-скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: НОМЕР_1 , реєстраційний номер майна: НОМЕР_2 , вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., з поновленням реєстрації права власності за ОСОБА_2 .
Разом із поданням позовної заяви представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив:
 
- заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження відносно квартири, що знаходиться за адресою:   АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 34395672;
- накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 34395672;
- заборонити реєстрацію місця проживання будь-яких осіб в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 34395672;
- заборонити вселення та виселення будь-яких осіб в квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 34395672.
В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що в даній справі існує спір про право, оскільки майно позивача незаконно вибуло з його власності, при цьому існує реальна загроза утруднення виконання та взагалі можливість невиконання рішення суду в разі задоволення позову. Так, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до незаконного відчуження (продаж, дарування, передача в погашення заборгованості, накладення іпотеки чи інших заборон) відповідачем 2 спірної квартири третім особам, незаконна реєстрація третіх осіб у квартирі, передача квартири в рахунок забезпечення зобов`язань, тощо.
Перепродаж або інше відчуження спірного майна призведе до додаткових значних зусиль та витрат, пов`язаних із необхідністю звернення до суду щодо скасування дій, визнання недійсними правочинів, усунення перешкод у користуванні чи взагалі необхідності витребування майна з чужого незаконного володіння, або ж може призвести до виселення позивача та його дружини і неповнолітньої дитини.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року заяву задоволеночастково. 
Заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження відносно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 34395672.
Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не зазначив співмірності застосованого ним виду забезпечення позову, не вказав, яким чином не задоволення даної заяви утруднить виконання рішення суду, не надав жодної оцінки доказам заявника, а ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року ґрунтується лише на припущеннях та домислах останнього.
25 червня 2020 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 рокузалишити без змін.
У відзиві зазначено, що у випадку відчуження спірної квартири спір щодо визнання недійсним договір купівлі-продажу буде не в повній мірі захищати права власника майна та не зможе бути ефективним способом захисту прав позивача. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодних порушень матеріальних та процесуальних норм при постановленні оскаржуваної ухвали судом допущено не було. 
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, як законну і обґрунтовану.
Апелянт та інші сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що у відповідності до положень частини 2 статті 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність ризиків відчуження вказаного нерухомого майна до вирішення справи по суті, а невжиття даного способу забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання в подальшому рішення суду, саме тому такий спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Колегія суддів погоджується із такими висновками, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову
Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 3 якої передбачено, що позов може забезпечуватись встановленням обов`язку вчиняти певні дії. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Із позовної заяви вбачається, що 16 вересня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Астра Банк», як кредитором, було укладено кредитний договір № 400102029356901, з кінцевим строком виконання зобов`язань - 16вересня 2021 року.
16 вересня 2011 рокусторони уклали іпотечний договір, предметом якого є належна позивачу на праві власності квартира, що за знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та яким накладено заборону відчуження до виконання /припинення/ розірвання даного договору іпотеки, договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дудко Ю.А.
08 червня 2014 року іпотекодержатель був змінений з ПАТ «Астра Банк» на ПАТ «Дельта Банк».
04 лютого 2020 року ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги до позивача по кредитному договору від 16 вересня 2011 року та іпотечному договору - ТОВ «Мегаінвест Сервіс».
14 лютого 2020 року на підставі договору купівлі-продажу було зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 .
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 зазначав, що строк виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним з ПАТ «Астра Банк», не настав. Крім того, свої зобов`язання за договором в частині погашення заборгованості позивач виконує, ним не прострочено жодного платежу по кредиту, тому вважає переоформлення права власності на належну йому квартиру рейдерським захопленням приватної власності позивача.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що застосований судом захід забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 є взаємопов`язаним з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. 
При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач звернувся з позовом до суду. Не заперечує наявність та реальність такого спору й сам апелянт у своїй апеляційній скарзі. Об`єкт забезпечення позову прямо пов`язаний з предметом спору, а застосований судом захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Окремо колегія суддів зважає й на неможливість прийняття позиції щодо незаконності оскаржуваного судового рішення через відсутність в справі доказів того, що відповідачем дійсно вчиняються дії, направлені на уникнення можливого виконання рішення суду. Оскільки мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення можливості виконання рішення суду, вимога про надання доказів існування того, що ще не сталося, і чому застосовані заходи мають запобігти, є необґрунтованою. При вирішенні такого питання суд має враховувати, чи дійсно існує можливість вчинення таких дій, відтак чи заявлені ризики є реальними.
В даному випадку усі вищенаведені вимоги до застосованогосудом першої інстанції заходу забезпечення позову були дотримані. За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 16 липня 2020  року.

 
Суддя - доповідач                                                     Таргоній Д.О.
                                                                                                                          Судді:                                                                           Голуб С.А.
                                                                                                                                                                                                               Ігнатченко Н.В.