Справа № 344/5076/18 
Провадження № 22-ц/4808/571/20 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Матківський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого                Матківського Р.Й.
суддів                        Василишин Л.В., Горейко М.Д.
секретаря                 Мельник О.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2020 року, ухвалене суддею Антоняком Т.М.,
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та після зміни позовних вимог просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки ОСОБА_3 на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2013 року на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з  1/3 частини всіх видів заробітку до 1/6 частини, починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. 
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2013 року з нього утримуються аліменти на користь відповідачки на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що з часу ухвалення судового рішення його матеріальний стан суттєво погіршився, визначений судом розмір аліментів ставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки контракт на роботу, де мав заробіток, з ним не продовжили, по стану здоров`я немає можливості влаштуватись за своєю спеціальністю на нову роботу, а отже сплачувати аліменти на користь відповідачки у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу не має можливості. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Суд не прийняв до уваги доводи позивача про те, що здійснює догляд та утримання своєї матері ОСОБА_6 , яка є інвалідом 1 групи, на момент постановлення рішення про стягнення з нього аліментів вказана обставина вже існувала, оскільки 01 листопада 2012 року Калуським міськрайонним судом було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_6 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісячно. Посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не підтверджений у встановленому законом порядку медичними документами.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.
Вважає рішення суду необґрунтованим та необ`єктивним. Суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме, судом не враховано положення ч.5 ст. 185 СК України, а також судову практику про те, що на одну дитину аліменти стягуються в розмірі ј частини від заробітку платника. 
На час розгляду цивільної справи у 2013 році про стягнення з нього аліментів на сина ОСОБА_5 не заперечував про стягнення з нього на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу. На той час працював водієм в компанії «Буренерго» в м. Новий Уренгой, Російська Федерація та офіційно отримував заробітну плату, якої було достатньо для того, щоб утримувати не лише себе, а і сина. На даний час його матеріальний стан змінився і не дає можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку, оскільки йому не продовжили контракт на роботу, де мав заробіток, не має можливості влаштуватися на нову роботу за станом здоров`я по своїй спеціальності із заробітком, необхідним та достатнім для утримання не лише себе, а і сина та матері. Не отримує відповідного заробітку, а тому немає можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі, в якому вони були встановлені судовим рішенням. Протягом останніх п`яти років не придбавав жодного нерухомого чи рухомого майна, а лише засоби для щоденного проживання. Зобов`язаний допомагати матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доглядає її, оскільки вона є інвалідом 1 групи, незряча, потребує стороннього догляду, а апелянт є її єдиним сином. На даний час влаштований на роботу з мінімальною заробітною платою на неповний робочий день, оскільки здійснює догляд за матір`ю. 
       Фактичні обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2013 року шлюб між ОСОБА_3 до ОСОБА_1 розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_3 . Також за цим же рішенням суду з ОСОБА_1 утримуються аліменти на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5).
Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2013 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дружини рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2013 року скасовано та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, починаючи з 02 березня 2012 року по 11 червня 2012 року (а.с. 6-79).
Згідно акту ТзОВ «Теплодім» ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 (а.с.117).
Довідкою з Центру надання адміністративних послуг встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с.118).
Відповідно до копії трудової книжки, фізична особа підприємець ОСОБА_7 20 березня 2019 року прийняв ОСОБА_1 на посаду продавця будівельних матеріалів (а.с. 119).
Згідно постанови про відкриття провадження від 18 травня 2017 року (переклад з російської мови) Управлінням Федеральної служби судових приставів по Бєлгородській області, Корочанським районним відділом судових приставів порушено виконавче провадження у відношенні ОСОБА_1 , предмет виконання: аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини і утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с. 97-100).
Зі змісту листа Федеральної Служби судових приставів (ФССП Росії) №00154/17/91476 від 21 вересня 2017 слідує, що у Корочанському районному відділі судових приставів УФССП Росії по Бєлгородській області знаходиться на виконанні виконавче провадження від 18 травня 2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2011 року та на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку з 02 березня 2012 по 11 червня 2012 року. За інформацією УФССП Росії по Бєлгородській області на 06 вересня 2017 року заборгованість по аліментах ОСОБА_1 на утримання дитини становить 963 372,67 рублів, на утримання ОСОБА_3 - 34 569,84 рублів. У зв`язку з відсутністю про місцезнаходження боржника, 06 вересня 2017 року винесена постанова про виконавчий розшук боржника. (а.с. 69,70-73).
Листом Федеральної служби судових приставів по Бєлгородській області встановлено, що на 16 травня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість по аліментах на загальну суму 1 005 255,18 рублів (а.с.121-122).
Згідно свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_1 від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_3 після державної реєстрації змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с.123).
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Позиція суду апеляційної інстанції
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частиною другою ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі  № 6-143цс13 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.
У статті 192 СК України тільки вказано на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповідно до статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, пов`язаних з обов`язком батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Наведений висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 682/3112/18 від 04 березня 2020 року.
При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Підставою звернення позивача до суду стала зміна його матеріального стану через неотримання доходів у розмірі, який би дозволяв сплачувати аліменти, встановлені судовим рішенням, 1/3 частини від заробітку.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (який діяв на час звернення до суду першої інстанції) встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Тобто на даний час мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину становить 2218 гривень.
ОСОБА_1 на підтвердження сплати аліментів, визначених судовим рішенням 14 червня 2013 року, надав ксерокопій квитанцій про сплату аліментів на суму по 1275 гривень (а.с. 81, 120).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивач не довів погіршення свого матеріального становища чи стану свого здоров`я порівняно з тим, які були у нього на час ухвалення рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2013 року про стягнення аліментів.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції колегія суддів бере до уваги той факт, що свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї, та що під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.
За даними матеріалів справи згідно виконавчого листа на виконання рішення Калуського міськрайонного суду від 01 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 (матері позивача) аліменти у розмірі ј частини заробітної плати щомісячно (а.с. 10).
Згідно довідки головного державного виконавця виконавчий лист Калуського міськрайонного суду №0908/5665/2012 від 01 листопада 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на її утримання у розмірі ј частини заробітної плати щомісячно, на 12 липня 2018 року до відділу Калуського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області не поступав (а.с.66).
Колегія суддів вважає, що посилання позивача на догляд за матір`ю, яка є інвалідом 1 групи не є обставиною, яка змінилась після призначення судовим рішенням аліментів, оскільки така обставина існувала на час ухвалення Івано-Франківським судом 14 червня 2013 року рішення про стягнення аліментів на сина ОСОБА_5 у розмірі 1/3 всіх видів доходу. 
Крім цього, як встановлено судовим рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2013 року матір позивача ОСОБА_6 отримує пенсію за віком. 
Доводи апелянта на неможливість працевлаштуватись на роботу за своєю спеціальністю спростовуються тим, що непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів, а тому обґрунтованим є висновок про відмову у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, виходячи з того, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що його майновий стан погіршився. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 138/594/17-ц від 06 червня 2018 року.
За даними трудової книжки ОСОБА_1 позивач з 20 березня 2019 року працевлаштований у фізичної особи – підприємця ОСОБА_7 (а.с. 119) та не надав суду доказів погіршення його матеріального стану, зокрема, що його заробіток не дозволяє сплачувати визначений судом розмір аліментів на дитину.
Щодо погіршення стану здоров`я позивача суд першої інстанції правильно вважав, що виписки з історії хвороби не підтверджують погіршення стану здоров`я, що є протипоказанням до праці.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що позивачем не доведено зміни його майнового чи сімейного стану, погіршення матеріального стану, суттєвого погіршення стану здоров`я, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.
З урахуванням зазначеного, враховуючи, що пріоритетом у даній категорії справ є інтереси дитини, визначений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, що має бути достатнім для забезпечення належного утримання дитини і її гармонійного розвитку, врахувавши, що позивач має можливість працювати і отримувати доходи, а судом не здобуто доказів, що свідчать про погіршення майнового стану позивача.
               Колегія суддів вважає, що позивач як батько зобов`язаний та має можливість виконувати свій обов`язок по утриманню дитини у визначеному розмірі. 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо установлення обставин справи.
       Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. 
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:                                                         Р.Й. Матківський
Судді:                  Л.В. Василишин
                        М.Д. Горейко