Ухвала    
 
01 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/4906/17
провадження № 61-14340ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,                    Зайцева А. Ю.,                
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Коломієць Євгеном Васильовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати за товар у розмірі                   32 088,40 грн.
В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі усного договору купівлі-продажу, що підтверджено рахунком фактурою від 07 грудня                       2016 року № 13568, він провів повну попередню оплату вартості газового котла та комплектуючих до нього шляхом готівкового розрахунку в приміщенні відповідача, що підтверджується написом уповноваженої особи відповідача на рахунку-фактурі про одержання 07 грудня 2016 року від позивача коштів у сумі 32 088,40 грн.
Однак, відповідачем не було виконане зобов`язання щодо передачі позивачу газового котла та комплектуючих до нього в порядку та на умовах, що були узгоджені сторонами та підтверджуються в рахунку-фактурі. 
Зазначені обставини стали причиною для звернення з позовом до суду.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року позов задоволено.
 
Стягнуто з ФО-П ОСОБА_2 на користь   ОСОБА_3 суму попередньої оплати за товар у розмірі 32 088,40 грн.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФО-П ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 через представника - адвоката  Коломієць Є. В. звернувсядо Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                  01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову в даній справі становить 32 088,40 грн, яка станом на  01 січня              2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200 грн).
 
Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом  2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу чи становить суспільний інтерес.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Коломієць Євгеном Васильовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Є. В. Коротенко
 
                                                                                                                      С. Ю. Бурлаков
                                                                                                  
А. Ю. Зайцев