УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/22771/13
Провадження № 22-ц/4820/1133/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: представника заявника Герасимчук С.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2020 року (суддя Продан Б.Г.) за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
в с т а н о в и в :
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2020 року заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено.
Замінено стягувача у цивільній справі № 686/22771/13 на його правонаступника – ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження в повному обсязі.
Вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки при її постановлені судом було допущено порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування усіх обставин.
Посилається на те, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження, обмежився лише доводами заявника, жодним чином не врахувавши заперечення ОСОБА_1 щодо даної заяви про заміну сторони виконавчого провадження, а в оскаржуваній ухвалі не надав оцінку запереченням ОСОБА_1 , фактично проігнорував їх.
Крім того, зазначає, що дана ухвала постановлена за однобічного розгляду справи, не повноти судового розгляду, не об`єктивності та певної упередженості при розгляді справи і це стало причиною прийняття незаконної ухвали по справі.
Крім того, зазначає, що заявницею не надано суду матеріали виконавчого провадження, чи будь-які інші докази, які б підтверджували, що виконавче провадження по справі відкрито, і що є можливою та законно обґрунтованою заміна сторони виконавчого провадження. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають дійсності. 
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року у справі «Матківська проти України» (заява № 38683/04) зазначено, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.
Згідно із частиною першою та другою ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Відповідно до частини першої ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. 
За приписами ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. 
У відповідності до положень п. п. 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із ч. ч. 2 та 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 4 березня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 04/03/2008/840-К/1288, згідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 95895 доларів США, з кінцевим терміном повернення по 3 березня 2028 року із сплатою 12,89 % на рік за користування коштами (а. с. 7-9).
4 березня 2008 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. зареєстрований за № 2335 (а. с. 10-13).
20 січня 2014 року заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/22771/13 звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 4 березня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. зареєстрований за № 2335, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з однієї житлової кімнати пл. 17,7 кв.м., кухня-їдальня пл. 33,6 кв.м., ванної пл. 6,1 кв.м., коридору пл. 7,4 кв.м., лоджії пл. 3,3 кв.м. в рахунок задоволення грошових вимог ПАТ КБ «Надра» за кредитним договором № 04/03/2008/840-К/1288 від 4 березня 2008 року в загальній сумі 138 737,58 доларів США, що в еквіваленті становить 1 108 929 грн. 48 коп. (один мільйон сто вісім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 48 копійок). 
Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки - нерухомого майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з однієї житлової кімнати пл. 17,7 кв.м., кухня-їдальня пл. 33,6 кв.м., ванної пл. 6,1 кв.м., коридору пл. 7,4 кв.м., лоджії пл. 3,3 кв.м., шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною в межах виконавчого провадження (а. с. 37-38).
23 квітня на виконання рішення у справі № 686/22771/13, Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області видано виконавчий лист (а. с. 49).
22 листопада 2018 року між ПАТ КБ «Надра», та ТОВ ФК «Фактор плюс» укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитами, в тому числі і за договором № 04/03/2008/840-к/1288 від 4 березня 2008 року (а. с. 55-60).
22 листопада 2018 року між ТОВ ФК «Фактор плюс» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором № 04/03/2008/840-к/1288 від 4 березня 2008 року (а. с. 61-65).
11 березня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника громадянку України ОСОБА_2 у справі № 686/22771/13 (а. с. 47-48).
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2020 року заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.
Задовольняючи заяву, суд виходив з того, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником (а. с. 84). 
       З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Посилання апелянта, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження, обмежився лише доводами заявника, жодним чином не врахувавши заперечення ОСОБА_1 щодо даної заяви про заміну сторони виконавчого провадження, а в оскаржуваній ухвалі не надав оцінку запереченням ОСОБА_1 , фактично проігнорував їх є необґрунтованими.
Суд першої інстанції зважив всі докази, доводи та прийняв обґрунтоване рішення.
Твердження апелянта, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах та відсутність в матеріалах справи доказів здійснення ОСОБА_2 повної оплати за договором про відступлення прав за іпотечним договором від 22 листопада 2018 року, тобто доказів на підтвердження належності виконання Новим кредитором своїх зобов`язань за договором, не може бути підставою для скасування рішення суду, суперечить судовій практиці.
Заявник звернулась до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ОСОБА_2 у зв`язку з укладенням між ТОВ ФК «Фактор плюс» та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором № 04/03/2008/840-к/1288 від 4 березня 2008 року. Сторони зазначеного договору та боржник його дійсність не оскаржують.
Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.
Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надбання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.
У цих правовідносинах необхідно розрізняти право набувача за договором відступлення прав вимоги вимагати виконання зобов`язань в розмірі та обсязі на момент укладення цього договору, з його правом у подальшому виконувати та отримувати доходи за договором без відповідного статусу фінансової установи.
Отже, для укладення договорів, подібних до спірного договору, покупець права вимоги не повинен обов`язково мати статус фінансової установи. 
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Судом не встановлено, що Договір відступлення оспорювався або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини не посилаються учасники справи та заявник, у зв`язку з чим посилання ОСОБА_1 на те, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах і укладений договір не може змінити імперативні приписи законодавства, суд вважає помилковими.
З огляду на наведене в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про визнання Договору відступлення недійсним, заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього Договору.
Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що заявницею не надано суду матеріали виконавчого провадження, чи будь-які інші докази, які б підтверджували, що виконавче провадження по справі відкрито, і що є можливою та законно обґрунтованою заміна сторони виконавчого провадження. 
Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України діючої редакції визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
       Оскільки ухвала суду правильна, обґрунтована, відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для її скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 

Повне судове рішення складено 3 липня 2020 року.

 
Судді А.В. Купельський

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк