Постанова
Іменем України
10 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 438/578/18
провадження № 51-685км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6 , 
захисників, представників 
цивільного відповідача                             ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
                                                                       (в режимі відеоконференції),
законного представника,
цивільного відповідача                             ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
потерпілої                                                    ОСОБА_10 ,
представника потерпілої                         ОСОБА_11 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017140100000887, за обвинуваченням:
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавця Львівської області, зареєстрованого в цьому АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України;
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Трускавця Львівської області, зареєстрованого в цьому АДРЕСА_2 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,
за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_13 , адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_12 та в інтересах цивільного відповідача ОСОБА_9 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2019 року 
та ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року щодо 
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2019 року засуджено: 
- ОСОБА_12 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 263 КК України – на строк 3 роки; за ч. 4 ст. 187 КК України – на строк 10 років; за пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України – на строк 15 років. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за  сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим – до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років;
- ОСОБА_13 : за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15  років; за пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України – до довічного позбавлення волі з  конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим – до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 та ОСОБА_10 по 3 000 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено долю речових доказів, а також питання про стягнення судових витрат.
Згідно з вироком районного суду ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнано винними у тому, що вони 07 грудня 2012 року близько 20:00 за попередньою змовою між собою з метою заволодіння майном магазину «Комп`ютерний всесвіт», що  у  м. Бориславі Львівської області, та з метою умисного вбивства працівників цього магазину, взявши із собою металеву трубу та 2 ножі, одягнувши заздалегідь підготовлені маски та рукавиці, очікуючи закриття вказаного магазину і виходу із  нього його працівників, вчинили наступні дії. ОСОБА_13 під час виходу продавця ОСОБА_15 спричинив їй трьох ударів металевою трубою по голові, а  неповнолітній ОСОБА_12 декількох ударів ножем у спину. Надалі ОСОБА_12 залишився очікувати поруч із входом до  магазину, де лежала ОСОБА_15 , а   ОСОБА_13 з метою заволодіння майном магазину, незаконно проник до  його приміщення, в якому перебував продавець ОСОБА_16 , та для подолання опору потерпілого спричинив йому трьох ударів металевою трубою по голові. Однак ОСОБА_16 , здійснив активний опір незаконному посяганню, повалив ОСОБА_13 на підлогу. У цей час на допомогу ОСОБА_13 в  приміщення магазину незаконно проник неповнолітній ОСОБА_12 , який з метою подолання опору ОСОБА_16 та переслідуючи спільний умисел, спрямований на  позбавлення його життя, заподіяв численних ударів ножем по тілу останнього. Подолавши супротив ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , взяв ніж у   ОСОБА_12 та спричинив ним ще декількох ударів по тілу потерпілого. У  результаті злочинних дій неповнолітнього ОСОБА_12 та ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_16 було завдано не менше 13  ударів зазначеними вище предметами, що  призвело до його смерті. Надалі з    метою приховування слідів скоєння злочину та  заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_15 , ОСОБА_13 затягнув її в приміщення магазину та завдав їй ще декількох ударів металевою трубою по голові, оскільки потерпіла намагалась подзвонити зі  свого мобільного телефону. Після цього, реалізуючи свої корисливі мотиви до  кінця, ОСОБА_13 підійшов до касового апарату, який знаходився у  магазині та незаконно заволодів грошовими коштами магазину «Комп`ютерний всесвіт» на суму 25 930 грн. У цей час неповнолітній ОСОБА_12 незаконно заволодів майном цього магазину, а саме мобільними телефонами в  кількості 23 штуки загальною вартістю 55 336,25 грн. Покидаючи місце події із  викраденим майном, неповнолітній ОСОБА_12 та   ОСОБА_13 підійшли до  потерпілої ОСОБА_15 , яка подавала ознаки життя, та, керуючись умислом, спрямованим на  умисне заподіяння їй смерті, ОСОБА_13 утримував її за руки, а   ОСОБА_12 в цей час, завдав потерпілій декількох ударів ножем у голову, шию та  в інші частини тіла. У  результаті злочинних дій неповнолітнього ОСОБА_12 та   ОСОБА_13 потерпілій ОСОБА_15 було заподіяно не менше 15 ударів зазначеними вище предметами, що призвели до її смерті.
Крім того, в кінці серпня 2017 року неповнолітній ОСОБА_12 без передбаченого законом дозволу на носіння холодної зброї придбав для власних потреб у  невстановленої досудовим розслідуванням особи два ножі у чохлах, які  періодично, в проміжок часу з кінця серпня 2017 року по 07 грудня 2017 року, носив вулицями м. Трускавця Львівської області та показував своїм товаришам.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 05 грудня 2019 року залишив   без  задоволення апеляційні скарги захисників засудженого ОСОБА_12 – ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_12 – ОСОБА_9 та захисника засудженого ОСОБА_13 – ОСОБА_6 , а вирок місцевого суду від 17 травня 2019 року щодо ОСОБА_12 та  ОСОБА_13 — без змін.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_13 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та   невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає про те, що місцевий суд усупереч вимогам ст. 384 КПК України не роз`яснив ОСОБА_13 його права на розгляд кримінального провадження щодо нього судом присяжних. Вказує, що всупереч вимогам ст. 374 КПК України судом не сформульовано належним чином обвинувачення. При цьому захисник наголошує на тому, що його підзахисний не  мав умислу на вчинення вбивства потерпілих. На думку захисника з боку ОСОБА_12 мав місце ексцес виконавця, оскільки він вийшов за межі домовленості з   ОСОБА_13 і його дії щодо позбавлення життя потерпілих не   охоплювалися умислом останнього. Суд апеляційної інстанції, як вважає  захисник, не  звернув належної уваги на допущені місцевим судом порушення. Також, захисник вказує про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у  задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 404 КПКУкраїни. 
У касаційній скарзі захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах засудженого ОСОБА_12 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, просять змінити оскаржувані судові рішення та із урахуванням положень ст. 70 КК України призначити ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисники указують на те, що місцевий суд при призначенні покарання неповнолітньому ОСОБА_12 не врахував усіх обставин кримінального провадження, даних про особу засудженого та  безпідставно призначив з урахуванням ст. 102 КК України максимальне покарання у виді позбавлення волі на  строк 15 років, що, на думку захисників, є явно несправедливим через суворість. Вказують, що місцевий суд за наявності у   ОСОБА_12 пом`якшуючих покарання обставин та за відсутності обтяжуючих не   мав права призначати останньому остаточне покарання у максимальному розмірі. Також зазначають, що апеляційний суд не звернув належної уваги на  доводи сторони захисту про невідповідність призначеного місцевим судом покарання ОСОБА_12 .
У касаційній скарзі адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах цивільного відповідача ОСОБА_9 просять скасувати ухвалу апеляційного суду в частині вирішення цивільних позовів та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в порядку цивільного судочинства. Обґрунтовуючи свої вимоги, представники указують на те, що суди попередніх інстанцій, досліджуючи  цивільні позови потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_10 у частині стягнення з  ОСОБА_9 на їх користь грошових сум у рахунок відшкодування моральної шкоди, не перевірили належним чином законності залучення останньої як   цивільного відповідача у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 1179, ч. 1 ст.  1180 ЦК України неповнолітній ОСОБА_12 повинен відповідати за спричинену шкоду самостійно на загальних підставах.
У запереченнях на касаційні скарги адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та  ОСОБА_8 представник потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_10 – адвокат ОСОБА_11 , посилаючись на  безпідставність викладених у них доводів, просить залишити вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни, а касаційні скарги адвокатів — без задоволення.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Захисник ОСОБА_6 , висловивши свої доводи на  підтримання касаційної скарги, просив скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та законний представник, цивільний відповідач ОСОБА_9 висловивши свої доводи на  підтримання касаційних скарг, кожен окремо, просили скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Адвокат ОСОБА_11 , потерпіла ОСОБА_10 та прокурор ОСОБА_5 ,  посилаючись на безпідставність доводів сторін захисту, кожен окремо, просили касаційні скарги залишити без задоволення, а постановлені у кримінальному провадженні судові рішення — без зміни.
Мотиви суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
При цьому касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та  апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. 
За статтею 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та  вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з  нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого ОСОБА_12 через суворість колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними. 
За ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_12 остаточного покарання за злочини, передбачені  пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особу засудженого, який  є неповнолітнім, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на  обліку в лікарів психіатра та нарколога не  перебуває,  характеристику за  місцем проживання та навчання, досудову доповідь органу пробації, його розкаяння у вчиненому.
Зважив суд і на обставини, які пом`якшують покарання засудженому, а саме: вчинення злочину у неповнолітньому віці; часткове визнання вини.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_12 , суд не встановив.
Крім того, місцевий суд врахував, що внаслідок насильницьких дій ОСОБА_12 настали непоправні наслідки у виді загибелі двох молодих людей, які не  створювали для нього жодної небезпеки, не чинили щодо нього протиправних дій, також суд урахував і поведінку ОСОБА_12 до і в момент та після вчинення вбивства, а саме ретельну підготовку, кількість нанесених тілесних ушкоджень, приховування слідів злочину.
На підставі цих даних у їх сукупності суд першої інстанції призначив ОСОБА_12 , з урахуванням вимог статей 70, 102 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Аналогічні доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_12 покарання через суворість були наведені в апеляційній скарзі сторони захисту та перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд у цій частині переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. 
Враховуючи наведене, а також зазначенні у касаційній скарзі сторони захисту обставини, які на їх думку, пом`якшують покарання засудженому ОСОБА_12 , з урахуванням тяжкості вчинених злочинів та конкретних обставин кримінального провадження, вбивства двох молодих людей, ретельної підготовки до вчинення злочинів, кількості заподіяних тілесних ушкоджень, приховування слідів злочинів, не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності достатніх підстав для призначення ОСОБА_12 більш м`якого покарання за вчинення злочинів, передбачених пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України.
З урахуванням наведених обставин, які мають значення для визначення справедливого виду та розміру покарання винній особі, а також обставин, які були визнані такими, що його пом`якшують, покарання у виді та розмірі, визначених судом, є справедливим і відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо мети покарання. 
При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом`якшення колегія суддів касаційного суду не вбачає навіть з урахуванням доводів сторони захисту, наведених у їх касаційній скарзі.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в  інтересах засудженого ОСОБА_13 , про порушення права останнього на  суд присяжних, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 384 КПК України прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.
Згідно з ч. 2 ст. 384 КПК України обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, під час підготовчого судового засідання має право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор письмово роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про можливість, особливості та правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних. Ці письмові роз`яснення були підписані обвинуваченими 23 травня 2018 року та додані до матеріалів кримінального провадження (а. к. п. 60-62, 63-65, т. 1).
Перевіряючи матеріали кримінального провадження та прослуховуючи  аудіозаписи судових засідань, колегія суддів касаційного суду встановила обставини про те, що в підготовчому судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_12 місцевим судом було роз`яснено їхнє право на розгляд провадження судом присяжних.
Вказані факти підтверджуються наявними у провадженні розписками засуджених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про отримання ними під час підготовчого судового засідання пам`ятки про права та обов`язки (а. к. п. 125, т. 1).
При цьому головуючий суддя після вручення вказаних пам`яток про права та  обов`язки з`ясував у ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , чи зрозумілі їм їхні права та обов`язки, на що останні у присутності своїх захисників, ствердно відповіли, що права зрозумілі, при цьому жодних клопотань вони не заявляли. 
Таким чином, за умови волевиявлення ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про розгляд кримінального провадження щодо них судом присяжних, відповідне право було би практично реалізоване в будь-який момент. Однак обвинувачені, користуючись професійною правничою допомогою, в присутності захисників не висловлювали бажання здійснювати судовий розгляд судом присяжних.
Зазначене свідчить про те, що прокурором та судом виконано вимоги ст. 384 КПК України щодо обов`язкового роз`яснення ОСОБА_13 та ОСОБА_12 можливості та особливостей розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних, проте останні будь-яких клопотань щодо розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних не заявляли.
Разом із цим доводи захисника ОСОБА_6 , який діє в  інтересах засудженого ОСОБА_13 , про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам процесуального закону заслуговують на увагу з огляду на таке.
За ст. 419 КПК України у мотивувальній частині апеляційного суду має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляції без задоволення – підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених вимог закону 
в цьому провадженні належним чином не було виконано.
З матеріалів кримінального провадження видно, що, крім інших, апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_13 подав його захисник ОСОБА_6 .
За змістом оскаржуваної ухвали, суд, зазначивши узагальнені доводи, викладені у скарзі захисника ОСОБА_6 , досить детально розкрив їх зміст.
Відповідно до апеляційної скарги захисника він вважав, що оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_13 є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та    невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість. Зокрема, захисник посилався на те, що у ОСОБА_13 був відсутній умисел на вчинення вбивства потерпілих, оскільки, на його думку, з боку ОСОБА_12 мав місце ексцес виконавця, так як він вийшов за межі домовленості з ОСОБА_13 і його дії щодо позбавлення життя потерпілих не охоплювалися умислом останнього.
Проте, як убачається із матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції не   перевірив зазначених доводів щодо їх узгодженості із положеннями вимог процесуального та матеріального законів, не надав на них відповідей з посиланням на відповідні норми закону. Таким чином, апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 КПК України при розгляді апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 і дійшов передчасного висновку про законність вироку суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що ухвала апеляційного суду не містить належного обґрунтованого аналізу з    відповідними висновками щодо наявності чи відсутності у ОСОБА_13 умислу на вчинення вбивства потерпілих.
З огляду на те, що встановлено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, доводів касаційної скарги адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах цивільного відповідача ОСОБА_9 в частині вирішення цивільних позовів колегія суддів касаційного суду не перевіряє.
Отже зважаючи на наведене, рішення апеляційного суду через порушення вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій постанові, перевірити всі доводи, зазначені в поданій апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , оцінити кожний доказ із точки зору узгодженості та взаємозв`язку, належності,  допустимості, та на підставі сукупності таких доказів, що підтверджують винуватість ОСОБА_13 та   ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих їм  злочинів, ухвалити законне й  обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.
За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_13 – адвоката ОСОБА_6 та адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах цивільного відповідача ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, а касаційна скарга захисників засудженого ОСОБА_12 – адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 – залишенню без задоволення. 
Крім того, касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням певних особливостей (стаття 434 КПК України). У  свою чергу ст. 418 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення в порядку, передбаченому статтями 368–380 цього Кодексу, який зобов`язує суд, серед іншого, визначити питання про запобіжний захід.
Запобіжний захід як захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України). Тому для забезпечення апеляційного перегляду провадження як складової кримінального провадження з урахуванням ризику переховування від  суду під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного за скоєння злочину, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 слід обрати запобіжні заходи у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_13 – адвоката ОСОБА_6 та адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах цивільного відповідача ОСОБА_9 задовольнити частково,  а  касаційну скаргу захисників засудженого ОСОБА_12 – адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення. 
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року щодо ОСОБА_13 та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України щодо ОСОБА_12 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_13 та ОСОБА_12 запобіжні заходи у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 06 листопада 2020 року.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                    ОСОБА_3