Справа № 466/5144/19                                Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В. 
Провадження № 22-ц/811/4167/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 37

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       14 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - Ніткевича А.В. 
                                               суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
секретаря Юзефович Ю.І.
з участю представника позивача ОСОБА_1 П.Р ОСОБА_2 , представника відповідача Попадюк М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3  на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року в складі судді Свірідової В.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерне товариство Страхова компанія «Граве Україна» про стягнення страхового відшкодування,-
встановила:
У червні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерне товариство Страхова компанія «Граве Україна» про стягнення страхового відшкодування.
В обґрунтування своїх позовних вимог покликався на те, що 07 травня 2017 року о 04 год. 45 хв. він керуючи власним автомобілем марки «BMW XI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Львові по пр. Чорновола, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «CHEVROLET», реєстраційний номер НОМЕР_2 , завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень, чим порушив вимоги п.12.1, 13.1 ПДР України.
На момент ДТП керований ним автомобіль марки «BMW XI», реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований у ПрАТ «Страхова Компанія «Граве» відповідно до договору добровільного страхування «Граве КАСКО» №101028052 від 30.11.2016р.
Працівниками патрульної поліції скалений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Крім того, 01.06.2017 року працівниками патрульної поліції без його участі складений протокол за ч.1 ст.130 КУпАП за фактом нібито його керування 07.05.2017 р. у стані алкогольного сп`яніння. Однак, відповідно до постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.10.2017 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
На неодноразові звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, йому відмовлено у зв`язку з невиконанням ним умов договору добровільного страхування№101028052, а тому змушений звернутись до суду з позовом.
Просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 209 411,33грн., суму неустойки за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 762 257,24грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000,00грн., а загалом суму в розмірі 1 071 668,57грн.
Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерне товариство Страхова компанія «Граве Україна» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 209411,33гривень, суми неустойки за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 762257,24гривень та моральної шкоди в розмірі 100000,00гривень відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3 , вважає незаконним та невмотивованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.
В апеляційній скарзі покликається на те, що у даній справі суд першої інстанції надав перевагу довідці Комунальної міської клінічної лікарні швидкої допомоги № 14-07вих 429 від 06.02.2018 року і результату токсикологічного дослідження № 3511 від 10.05.2017 року, а саме вдався до встановлення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, незважаючи на наявність преюдиційного судового рішення Пустомитівського районного суду віл 05.10.2017 року, яким закрито провадження в адміністративній справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке набрало законної сили.
Покладення відповідачем на нього додаткового обов`язку надати медичні документи не відповідає вимогам п. 8.3. Договору страхування, відповідно до якого він застосовується виключно при конкретних умовах, які були відсутні в даній ситуації.
На переконання апелянта, суд безпідставно покликався на п. 8.3. договору страхування, оскільки він звернувся до медичного закладу, який спотворив результати обстеження, що підтверджено рішенням суду.
Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18.11.2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_5 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що наявність постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.10.2017 року у справі № 466/4122/17, якою встановлено, на думку позивача, відсутність обставини щодо перебування позивача у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, не спростовує виконання позивачем встановленого у п. 8.3 Загальної частини Договору страхування обов`язку зі звернення до медичного закладу з метою отримання медичного освідчення про стан алкогольного, наркотичного, токсичного чи іншого сп`яніння, впливу ліків та надання його страховику, як документу, необхідного для засвідчення страхового випадку та визначення розміру збитку.
При цьому, згідно із довідкою Комунальної міської клінічної лікарні швидкої допомоги № 14-07вих-429 від 06.02.2018 р., за результатами токсикологічного дослідження № 3511 від 10.05.2017 р,. позивачу було підтверджено "клінічний стан сп`яніння".
Суд першої інстанції прийшов висновку, що на підставі підпункту 6.2.3. пункту 6.2. розділу 6 Загальної частини Договору страхування, даний випадок не відноситься до страхових, а заподіяні позивачу збитки не підлягають відшкодуванню, що з врахуванням порушення позивачем умов підпункту 7.2.7. пункту 7.2. Розділу 7 та пункту 8.11. Розділу 8 Загальної частини Договору страхування, є підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.
Також, суд врахував, що позивачем не надано жодного доказу, що йому завдано моральну шкоду відповідачем, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, не встановлено причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вини відповідача в її заподіянні, тому відмовив у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Крім цього, суд вважав, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення виконання задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають умовам договору, є необґрунтованим, а також сплив строк позовної давності.
Судом встановлено, що 07 травня 2017року о 04,44 год. ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки БМВ, реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Львові по пр. Чорновола, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер НОМЕР_2 , завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень, чим порушив вимоги п.12.1, 13.1 ПДР України.
Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.05.2017 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 340гривень.
Відповідно до договору добровільного страхування №101028052 від 30.11.2016 автомобіль марки «BMW XI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 був застрахований у ПрАТ «Страхова Компанія «Граве» (а.с.9-12).
Термін дії договору з 01.12.2016 року по 30.11.2016 року.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу  України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). 
Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Колегія суддів виходить з того, що між сторонами у справі виникли правовідносини майнового страхування, яке згідно статтей 5, 6 Закону України «Про страхування»  належить за формою до добровільного, а за видом - до страхування наземного транспорту (крім залізничного). 
31 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до страховика із заявою про випадок з транспортним засобом, де йшлося про пошкодження ТЗ, що було наслідком дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 травня 2017 року в м. Львові по вул. Чорновола, 93 за участю застрахованого ТЗ та автомобіля «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Листом від 21.02.2018 року ПрАТ «СК «Граве Україна» відмовило у виплаті страхового відшкодування з покликанням на порушення страхувальником ОСОБА_3 умов підпункту 7.2.7 пункту 7.2. розділу 7 та пункту 8.11. Розділу 8 Загальної частини Договору страхування. Крім цього, підставою для відмови зазначено те, що на підставі умов підпункту 6.2.3. пункту 6.2. розділу 6 загальної частини договору страхування, даний випадок не відносить до страхових, а заподіяні збитки не підлягають відшкодуванню (а.с. 15-16).
Згідно із умовами Договору добровільного страхування від 30.11.2016 року страховими випадками за цим Договором визнаються пошкодження, втрата або знищення застрахованого ТЗ та/або додаткового обладнання ТЗ, що настали внаслідок подій (ризиків), які вказані як застраховані в Основній частині даного договору, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю ТЗ.
При цьому, згідно із п. 6.2.3. Договору до страхових випадків не відносяться та відшкодуванню не підлягають збитки, завдані внаслідок пошкодження або знищення ТЗ внаслідок керування особою у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних або токсичних речовин, а також під впливом інших лікарських препаратів, що знищують швидкість реакції і увагу.
Судом встановлено, що за наслідками ДТП на ОСОБА_3 складено протокол серії БР НОМЕР_3 259390 від 01.06.2017, згідно якого водій ОСОБА_3 07.05.2017 о 05год. 30хв.в м. Львові по пр. Чорновола,93 керував автомобілем марки «BMW XI», реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря №179 та результатом токсикологічного дослідження №3511, результат 1,82%.
Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.10.2017 провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення суд першої інстанції прийшов висновку, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів № 107 складений о 06 год. 05 хв. 07.05.2017 року, а результат токсикологічного дослідження № 3511 складений 10.05.2017 року, таким чином достатніх доказів вчинення даного правопорушення в судовому засідання не здобуто.
Разом з тим, суд першої інстанції прийшов висновку про безпідставність покликання позивача на наявність постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.10.2017 року у справі № 466/4122/17, оскільки вказана постанова не містить жодних відомостей щодо встановлення обставин не перебування позивача у стані наркотичного, токсичного чи іншого сп`яніння, впливу ліків, а лише вказує на відсутність здобутих саме в судовому засіданні достатніх доказів щодо вчинення адміністративного правопорушення.
Колегія суддів звертає увагу, що оскільки ПрАТ СК «Граве Україна» не брало участі в розгляд справи № 466/4122/17 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно позивача ОСОБА_3 , відтак преюдиційний характер постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.10.2017 року втрачається.
Натомість, судом встановлено, що працівниками поліції, які були задіяні при оформленні ДТП 07.05.2017 року, о 05 год. 30 хв. скеровано позивача та доставлено в Комунальну міську клінічну лікарню швидкої допомоги, де о 06 год. 05 хв. проведено огляд, о 06 год. 25 хв. взято кров для проведення токсикологічного дослідження. Згідно із Висновком від 07.05.2017 року, складеного лікарями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , водію ОСОБА_3 встановлено діагноз клінічне алкогольне сп`яніння (а.с. 53). 
За результатами токсикологічного дослідження № 3511 від 10.05.2017 року у крові ОСОБА_3 виявлено 1,82г/л (%) етанолу (а.с. 49).
Листом від 06.02.2018 року № 14-07вих-429 адміністрація КМК ЛШМД повідомила ПрАТ «СК «Граве Україна», що акт медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 179 від 07.05.2017 року та Висновок щодо результатів медичного огляду від 07.05.2017 року, оформлені за фактом огляду ОСОБА_3 , складалися у відповідності до положень наказу МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року. Токсикологічна лабораторія КМК ЛШМД працює з понеділка по п`ятницю, відповідно зразки крові відібрані у ОСОБА_3 07.05.2017 року (неділя), були досліджені 08.05.2017 року (токсикологічне дослідження № 3511 від 08.05.2017 року), а дата 10.05.2017 року стосується виключно отримання паперового результаті представником поліції (а.с. 52).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що згідно із пунктом 6.2.3. Договору страхування даний випадок не відноситься до страхових, оскільки пошкодження автомобіля страхувальника відбулося внаслідок керування позивачем автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, при цьому юридична оцінка обставин, викладених у постанові Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.10.2017 року у справі №466/4122/17, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_3 , стосується виключно вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, не має преюдиційного значення, відтак не впливає на висновок суду першої інстанції про керування позивачем ОСОБА_3 автомобілем 07.05.2017 року в момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння.
Оскільки за умовами договору добровільного страхування не підлягають відшкодуванню збитки та не відноситься до страхових випадків пошкодження ТЗ внаслідок керування особою у стані алкогольного сп`яніння, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, тому колегія суддів не надає оцінку висновкам суду першої інстанції про дотримання позивачем умов підпункту 7.2.7. пункту 7.2. Розділу 7 та пункту 8.11. Розділу 8 Загальної частини Договору страхування.
З врахуванням встановлених обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду доказів про заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, не встановлено причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вини відповідача в її заподіянні.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки за прострочення виконання страховиком зобов`язань за договором, суд як підставу для відмови у позові вказав необґрунтованість таких, а також сплив строку позовної давності звернення з позовом до суду.
Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропуск строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.
Таким чином, для того, щоб зробити висновок про те, що позовна давність спливла, необхідно встановити чи належало позивачу суб`єктивне право, про захист якого він просить, чи воно порушувалося відповідачем, і якщо так, то з якого моменту про це дізналася або повинна була дізнатися особа, чи не зупинявся або не переривався перебіг строку давності, і нарешті, чи не було поважних причин його пропущення.
Якщо ж буде встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції не правильно застосував як підставу для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки сплив позовної давності, оскільки у позивача відсутнє право на стягнення неустойки, як наслідок у задоволенні такої вимоги необхідно відмовити за безпідставністю.
Таким чином, апеляційна скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимог про стягнення неустойки з підстав спливу позовної давності звернення з позовом до суду. Врешті рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2019 року – змінити.
Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимог про стягнення неустойки з підстав спливу позовної давності звернення з позовом до суду. 
Врешті рішення суду залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови складений 15 липня 2020 року.

Головуючий:                 А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк