Головуючий у І інстанції  Притула Н.Г.
Провадження №22-ц/824/5747/2020                                                              Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
17 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
   головуючого судді:               Матвієнко Ю.О.,
   суддів:                                    Мельника Я.С., Сушко Л.П.,
   при секретарі:                         Ковтун М.В., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання незаконним і скасування наказу, стягнення нарахувань, зобов`язання вчинити дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
      У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати незаконним і скасувати наказ відповідача №100 від 03.04.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», посилаючись на те, щона виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2019 року його, ОСОБА_1 , було поновлено на роботі та визначено йому робоче місце за адресою: АДРЕСА_1 . 
      11.02.2019 року, 12.02.2019 року та 14.02.2019 року позивач здійснював місцеві відрядження до офісу компанії та до Пенсійного фонду України з метою оформлення документів, необхідних для поновлення на роботі. Всі ці відлучення з роботи було погоджено з начальником Департаменту безпеки ОСОБА_2 . 
      Однак, 25.02.2019 року позивачу була вручена вимога надати письмові пояснення до 12.00 год. 26.02.2019 року щодо порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку Компанії, а саме: перебування позивача поза визначеним йому робочим місцем в зазначені дні.
Позивач у позові зазначав, що 25.02.2019 року він підготував пояснення, проте у зв`язку з хворобою та подальшою відпусткою не мав можливості його подати.
19.04.2019 року за місцем свого проживання ОСОБА_1 отримав повідомлення компанії про оголошення дисциплінарного стягнення. 
24.04.2019 року позивач надав відповідачу пояснення та прохання скасувати наказ, однак отримав відповідь про відмову в скасуванні наказу або достроковому знятті оголошеної догани.
Позивач у позові посилався на те, що при притягненні його до дисциплінарної відповідальності відповідачем були порушені положення КЗпП України, що є підставою до задоволення його вимоги та скасування наказу про накладення на нього дисциплінарного стягнення.
      Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
      Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.
      У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника відповідача АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Кисіль Т.В., остання проти задоволення скарги позивача заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
      В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
      Представник відповідача АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - адвокат Незнамова Т.О., проти задоволення скарги позивача заперечила та просила рішення суду залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.
      Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
      Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
      Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом №48-к від 11.02.2019 року ОСОБА_1 поновлено з 11.03.2017 року на посаді заступника начальника Відділу інформаційно-аналітичного забезпечення Управління обов`язкової звітності Компанії та тимчасово підпорядковано начальнику Департаменту безпеки ОСОБА_2 (а.с.50-51).
З 11.02.2019 року ОСОБА_1 приступив до роботи та за окремим дорученням начальника Департаменту безпеки ОСОБА_2 йому було визначено робоче місце за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.52).
11.02.2019 року ОСОБА_1 підписався в контрольному листі про те, що він ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку і поінформований про умови праці (а.с.53).
  Правилами внутрішнього трудового розпорядку НАК «Нафтогаз України», що введені в дію наказом №228 від 12.06.2008 року з врахуванням змін, внесених наказом №211 від 26.05.2011 року, встановлено час початку і закінчення роботи, перерви для відпочинку і харчування: початок роботи о 08 годині 30 хвилин; закінчення роботи о 17 годині 30 хвилин; закінчення роботи в п`ятницю о 16 годині 15 хвилин; перерва на відпочинок і харчування 45 хвилин (з 12.30 до 13.15).
 Згідно з п.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку, керівники самостійних структурних підрозділів попереджають посадових осіб, яким згідно з розподілом обов`язків підпорядковані відповідні структурні підрозділи, або помічників (референтів) цих посадових осіб. Дозвіл на тимчасове перебування поза межами службового приміщення Компанії у робочий час інших працівників надається керівниками самостійних структурних підрозділів.
 У самостійних структурних підрозділах Компанії ведуться журнали обліку місцевих відряджень та часу тимчасової відсутності за місцем роботи працівників за формою, що затверджена наказом голови правління компанії.
 Наказом №100 від 03.04.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 оголошено догану (а.с.6-7).
 В наказі зазначено, що 11.02.2019 року з 15 год. 45 хв. до 17 год. 30 хв.; 12.02.2019 року з 8 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв., з 14 год. 53 хв. до 16 год. 00 хв.; 14.02.2019 року з 13 год. 15 хв. до 13 год. 20 хв. та з 17 год. 27 хв. до 17 год. 30 хв. ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці.
 25.02.2019 року ОСОБА_1 вручено вимоги надати письмові пояснення до 12 год. 00 хв. 26.02.2019 року про причини його відсутності на робочому місці у зазначені години 11.02.2019, 12.02.2019, 14.02.2019 (а.с.54-56).
 Судом також встановлено, що в період з 26.02.2019 року по 08.03.2019 року ОСОБА_1 був непрацездатний, що підтверджується копією листка непрацездатності (а.с.59).
 З 01.03.2019 року по 26.04.2019 року згідно із наказом №67/1-В від 14.02.2019 року ОСОБА_1 перебував у відпустці.
 Крім того встановлено, що ОСОБА_1 письмові пояснення або пояснення щодо причин неподання письмових пояснень до НАК «Нафтогаз України» у визначений термін не надав, хоча мав можливість їх подати, оскільки 26.02.2019 року він направляв на адресу Компанії повідомлення про причину непрацездатності з 26.02.2019 року, а 26.03.2019 року о 14 год. 10 хв. позивач особисто передав оригінал листка непрацездатності працівнику Компанії за адресою: м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6.
 В наказі №100 від 03.04.2019 року зазначено, що відсутність позивача на робочому місці 11.02.2019, 12.02.2019, 14.02.2019 без поважних причин є порушенням п.19 та п.17 Правил внутрішнього трудового розпорядку Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», введених в дію наказом від 12.06.2008 №228.
 Підставою для видачі наказу стала службова записка від 21.03.2019 року №3-913/29-19, в якій зазначено, що 11.02.2019 року з 15 год. 45 хв. до 17 год. 30 хв.; 12.02.2019 року з 8 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв., з 14 год. 53 хв. до 16 год. 00 хв.; 14.02.2019 року з 13 год. 15 хв. до 13 год. 20 хв. та з 17 год. 27 хв. до 17 год. 30 хв. ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, дозволу на тимчасове перебування поза межами визначеного робочого місця у робочий час у встановленому порядку не отримував, що є порушенням п.19 Правил внутрішнього трудового розпорядку Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», введених в дію наказом від 12.06.2008 №228, за що начальник Департаменту безпеки ОСОБА_2 запропонував за порушення трудової дисципліни оголосити ОСОБА_1 догану (а.с.60-61).
 В журналі місцевих відряджень Департаменту безпеки відсутні відомості в період 11.02.2019 року - 14.02.2019 року про місцеві відрядження ОСОБА_1 (а.с.75-77).
 Листом від 04.04.2019 року ОСОБА_1 було направлено повідомлення про оголошення дисциплінарного стягнення та додатком до нього була копія наказу №100 від 03.04.2019 року (а.с.62). Вказаний лист позивач отримав 19.04.2019 року (а.с.63).
 24.04.2019 року позивач подав пояснення щодо відсутності на робочому місці та прохання скасувати наказ №100 від 03.04.2019 року (а.с.8).
 На вказаний лист позивача відповідач листом від 22.05.2019 року за №17/1-127-15 повідомив позивача про відсутність підстав для скасування наказу про оголошення догани або дострокового її зняття (а.с.9).
     Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
     Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
     Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
     Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
     Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
     Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
     Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
     Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 Стаття 139 КЗпП України визначає, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
 Частина 1 статті 147 КЗпП України визначає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
 Стаття 149 КЗпП України визначає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
 При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
 Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
 Стаття 148 КЗпП України визначає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
 Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
 При цьому, діюче законодавство не визначає, що надання пояснень є обов`язковим та при відсутності таких пояснень роботодавець не має можливості вирішити питання про застосування дисциплінарного стягнення.
 Зважаючи на те, що відповідачем, як роботодавцем, було дотримано визначену законом процедуру притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, зокрема, позивачу було вручено вимоги про надання пояснень з приводу порушення ним трудової дисципліни, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами, обґрунтованим є висновок суду про те, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності відбулося з дотриманням закону. З огляду на викладене, правильним є і висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту порушення відповідачем порядку притягнення його до дисциплінарної відповідальності та, як наслідок, відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
     Доводи апеляційної скарги позивача про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, неспростованими позивачем, які підтверджують факт порушення ним трудової дисципліни у вигляді відсутності на робочому місці в робочий час без поважних причин.  
     Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.
     Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
     Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
     Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.                        
     Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
            П О С Т А Н О В И В :
 
     Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
     Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2020 року - залишити без змін.
 
     Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
     Головуючий:    
 
     Судді: