Ухвала
 
13 липня 2020 року
місто Київ
 
справа № 552/3400/19
провадження № 61-6056св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Військова частина    НОМЕР_1 ,
третя особа – Управляння Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження клопотання Військової частини НОМЕР_1 про витребування письмових доказів у касаційному провадженні за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2019 року у складі судді Яковенко Н. Л. та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Одринської Т. В., Панченка О. О., у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа – Управляння Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання незаконним наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21 травня 2019 року № 97 про звільнення у зв`язку з прогулом, поновлення на посаді стрільця команди.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, у задоволенні позову.
У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про визнання його звільнення незаконним та поновити на роботі. Справу в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направити на розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що застосовуючи відсторонення від несення вартової служби, відповідач зобов`язаний діяти на підставі, у межах наданих повноважень, неупереджено, дотримуватися принципу рівності перед законом, запобігаючи усім формам дискримінації. На переконання заявника, відповідач зобов`язаний був оформити відсторонення від несення служби наказом, із зазначенням підстав та строків відсторонення та ознайомити заявника із таким наказом.
Суд першої інстанції не застосував положення частини третьої 
статті 149 Кодексу законів про працю України, не перевірив, чи враховано відповідачем під час обрання дисциплінарного стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку, чи заподіяна таким проступком шкода.
Щодо відсутності на роботі під час відсторонення від несення служби заявник зазначає, що матеріали справи містять достатньо письмових доказів того, що така відсутність зумовлена станом здоров`я заявника. Таким доказам суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки.
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
15 червня 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому Військової частини НОМЕР_1 просила касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення залишити без змін.
До відзиву додано клопотання про витребування доказів, а саме: з Державної прикордонної служби України відомості про перетин Державного кордону України ОСОБА_1 у період з 16 травня 2020 року до 23 травня 2020 року; у ОСОБА_1 пояснення щодо наявності печатки Відкритого акціонерного товариства «Полтавське АТП 15327» на пустому аркуші трудової книжки заявника.
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє у порядку та межах, визначених процесуальним законом, його повноваження врегульовано правилами Глави 2 Розділу V «Касаційне провадження» ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, здійснює перевірку дотримання судами норм процесуального і матеріального права, які ухвалені, зокрема на підставі письмових доказів.
Отже, Верховний Суд не здійснює переоцінку доказів, на підставі яких ухвалені судові рішення та не здобуває нових на підтвердження чи спростування обставин справи.
Вирішення питання про витребування письмових доказів до матеріалів справи у межах касаційного провадження правилами зазначеної глави ЦПК України не передбачено та до компетенції Верховного Суду не відноситься. Суд касаційної інстанції не може досліджувати нові докази, які стосуються суті спору.
Керуючись статтею 84, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про витребування доказів у касаційному провадженні за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2019 року у складі судді Яковенко Н. Л. та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Одринської Т. В., Панченка О. О., у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа – Управляння Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, відмовити.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                 С О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко