П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4684/20	
Головуючий в 1 інстанції: Рудніцький В.А.
Місце та час укладення судового рішення «--:--»,  м. Одеса
Повний текст судового рішення складений 09.06.2020 р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області  про стягнення шкоди, -
В С Т А Н О В И В:

02.06.2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 725933,88грн. шкоди, внаслідок визнання неконституційним закону.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.06.2020р. відмовлено у відкритті провадження у справі в порядку ст.170 КАС України.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, оскільки відшкодування завданої особі визнаним неконституційним актом або його частиною матеріальної шкоди стосується цивільних прав позивача. Крім того, вже, також, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2020р. у справі №420/2313/20 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 - 725933,88грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, та роз`яснено позивачу, що  вказані в позові  вимоги  підлягають розгляду в порядку  цивільного  судочинства.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права,  позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04.11.1950р. (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
          Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
          Відповідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          На підставі п.7 ч.1  ст.4 КАС України  суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
          Пунктом 1 ч.1  ст.19 КАС України  визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі  Закону України            "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені  Законом України  «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі  Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.
            Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
          Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
          Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
          Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Так, звернення ОСОБА_1 до суду обумовлено прийняттям Конституційним Судом України 13.12.2019р. рішення щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII. Позивач вказує, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України він набув з 06.09.2017р. право на підвищення розміру пенсії, у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати працівникам прокуратури та повинен отримувати пенсію у розмірі 90% від суми 45717,58грн., що дорівнює 41145,82грн., втім фактично отримував 14259,38грн. Таким чином, грошові кошти повинні були бути йому виплачені з 06.09.2017р. по 13.12.2019р. в розмірі 725933,88грн., є збитками в розумінні ст.22 ч.2 ЦК України та підлягають відшкодуванню, як шкода завдана неправомірним законодавчим актом.
Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Таким чином, у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності у сукупності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути пов`язані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (основні та похідні позовні вимоги).
В той же час, позивач заявляє лише одну позовну вимогу про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача 725933,88грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.
Таким чином, оскільки відсутні вимоги про визнати протиправним рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а тому вищезазначена позовна вимога є основною та єдиною.
Статтею 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема,  відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно ст.1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного  судочинства, оскільки відшкодування завданої особі визнаним неконституційним актом або його частиною матеріальної шкоди стосується цивільних прав позивача.
Крім того, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2020р. у справі №420/2313/20 вже, також, було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 - 725933,88грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, та роз`яснено позивачу що  вказані в позові  вимоги  підлягають розгляду в порядку  цивільного  судочинства.    
Вищезазначена ухвала суду від 19.03.2020р. у справі №420/2313/20 учасниками справи не оскаржувалася.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
Відповідно до ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому в порядку ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає його без змін.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.