Постанова                                
Іменем України               
                  
24 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 332/1505/15-ц
провадження № 61-5669св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,             
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, 
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року у складі судді Федоренка О. І. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Полякова О. З., Онищенка О. З.,
 
                                                            ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до                  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено договір № 0711/0408/45-007, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 147 000 доларів США.
 
На забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 21 квітня 2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені  договори поруки № 0711/0408/45-007-Р-1, № 0711/0408/45-007-Р-2 та                                       № 0711/0408/45-007-Р-3 відповідно.
 
25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за вказаним договором. 
 
15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за вказаним кредитним договором, за умовами якого всі права кредитора за цим договором належать ПАТ «Альфа Банк». 
 
У зв`язку з порушенням боржником зобов`язань за кредитним договором станом на 05 лютого 2015 року існує заборгованість у розмірі  1 454 246,39 грн, яка складається з: 78 508,52 дол. США, що становить еквівалент 1 413 134,75 грн, заборгованості за кредитом, 2 205,72 дол. США, що становить еквівалент 39 702,44 грн, заборгованості за відсотками.  
 
Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заводський районний суд м. Запоріжжя заочним рішенням від 24 травня                2016 року позов банку задовольнив. Стягнув в солідарному порядку з                     ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 1 454 246,39 грн заборгованості за кредитним договором № 0711/0408/45-007.  Вирішив питання про судові витрати у справі.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителів на користь банку. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 14 грудня 2017 року заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року залишив без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, аргументи апеляційної скарги не є підставою для його скасування.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій 03 січня 2018 року до Верховного Суду,                 ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Заводського районного суду                    м. Запоріжжя від 24 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
У порушення норм ЦПК України, в чинній на час розгляду справи редакції, суди належним чином не перевірили доводи та заперечення сторін, не надали оцінки наявним у справі доказам, зокрема, висновку проведеної у справі                                      № 332/2964/16-ц судово-економічної експертизи № 2/10-16, який повністю спростовує обґрунтованість позовних вимог, адже ним установлено невідповідність розміру відсоткової ставки, за якою банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами, відсотковій ставці, передбаченій умовами договору, та, як наслідок, всієї суми заборгованості.  
 
Ураховуючи, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не оскаржують судові рішення в частині стягнення з них як поручителів заборгованості за кредитним договором, судові рішення в цій частині відповідно до статті 400 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду. 
 
25 червня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «Альфа-Банк» на касаційну скаргу, мотивований тим, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, доводи касаційної скарги такі висновки не спростовують.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із  Заводського районного суду                    м. Запоріжжя.
 
11 вересня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
14 квітня 2020 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного   Суду - керівника   секретаріату   Касаційного   цивільного   суду № 1076/0/226-20
призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
Верховний Суд ухвалою від 28 травня 2020 року замінив позивача у справі, з ПАТ «Альфа-Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено договір № 0711/0408/45-007, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 147 000 доларів США зі сплатою 11,9 % за користування кредитними коштами та строком користування до                       21 квітня 2038 року. 
На забезпечення належного виконання   ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором 21 квітня 2008 року було укладено три договори поруки: між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 № 0711/0408/45-007-Р-1; між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 № 0711/0408/45-007-Р-2, між  ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 № 0711/0408/45-007-Р-3. 
25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, зокрема за вказаним договором. 
 
15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, у тому числі і за вказаним кредитним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору станом на 05 лютого 2015 року утворилася заборгованість, яка складається із:   78 508,52 дол. США, що становить еквівалент 1 413 134,75 грн, заборгованості  за кредитом, 2 205,72 дол. США, що становить еквівалент 39 702,44 грн, заборгованості за відсотками. 
Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим договором, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених пунктами 3.1, 3.3 цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому пунктами 9.2, 9.3 цього договору. 
На виконання умов договору відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, яка ними не виконана. 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що  касаційна   скарга  не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Встановивши, що боржник неналежним чином виконував умови укладеного кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.
Аргументи касаційної скарги висновки судів в оскаржуваній частині не спростовують, на законність рішень не впливають, зводяться до незгоди з ними та неправильності нарахування заборгованості за кредитним договором. 
Застосування норм права, оцінка доказів є прерогативою лише суду, а не експерта. У цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатись відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору.
Верховний Суд не бере до уваги довідку ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про відсутність у ОСОБА_1 станом на 17 липня 2018 року заборгованості за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 0711/0408/45-007, оскільки станом на час ухвалення у цій справі судових рішень зобов`язання не були виконані.
Суд касаційної інстанції наголошує, що в силу статті 400 ЦПК України Верховний Суд не здійснює переоцінку обставин, з яких виходив суд при вирішенні спору, оскільки повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду
 
                                               ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня                 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня                    2017 року в частині вирішення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко     
 
                                                                                                            В. М. Коротун