Справа № 303/2233/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        07 вересня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.
при секретарі                                БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/2233/19 за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 листопада 2019 року, головуюча суддя Гутій О.В.,-

встановив:

08.04.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 мотивуючи наступним. Позивачка зі своїм сином протягом останніх п`ятдесяти років проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 , веде догляд за ним, здійснює ремонт, є споживачем комунальних послуг за цією адресою, несе витрати на утримання будинку. Факт тривалого проживання в будинку (з 1975 року) підтверджується актом від 17.11.2017 № 65 про добросовісне володіння та користування нерухомим майном, складеним свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 
Однак, як стало відомо з відповіді бюро техінвентаризації на адвокатський запит, будинок належить ОСОБА_3 , який з 1961 року жодного разу не з`являвся в ньому. У 1991 році ОСОБА_3 з усією родиною переїхав на проживання в іншу країну, з того часу жодні дані про нього не відомі. Пошук відповідача та його родичів був безрезультатним.
У 1983 році чоловік позивачки ОСОБА_7 отримав дозвіл на прибудову до будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.
Все життя позивачка гадала, що будинок належав її покійному чоловіку і лише після його смерті реалізуючи своє право на спадкування довідалася про те, що власником будинку є стороння для неї людина ОСОБА_3 .
Власність зобов`язує, власник не вправі здійснювати своє право на шкоду іншим (ст. 319 ЦК України).
Таким чином, позивачка добросовісно і відкрито володіє чужим майном понад десять років. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено ЦК України, це право набувається за рішенням суду (ст. 344 ч.ч. 1, 4 ЦК України). При вирішенні питання про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю підлягають врахуванню добросовісність заволодіння цим майном, відкритість, безперервність і безтитульність володіння. Всі ці умови щодо позивачки наявні.
Посилаючись на ці обставини, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просила суд визнати за нею право приватної власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14.11.2019 у позові відмовлено.
Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.05.2020 зменшено розмір судового збору ОСОБА_1 за подання позову до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю до 768,40 грн.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, з того, що для визнання за набувальною давністю права власності немає підстав, зокрема, коли особа, яка ставить це питання, була обізнана з фактом належності майна іншому власнику, як це було відомо позивачці з рішення Мукачівського міськвиконкому від 24.02.1983 № 83. Крім того, за обставинами справи позивачка, зважаючи на ймовірний вік відповідача, не ставила питання про його спадкоємців, а в разі відсутності таких - про залучення в якості відповідача органу територіальної громади, уповноваженого управляти майном.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мельник П.П., оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване, посилається в скарзі загалом на ті самі доводи, якими мотивувався позов.
Крім того, зазначає, що факт отримання чоловіком позивачки дозволу на прибудову до будинку не підтверджує факту обізнаності позивачки щодо попереднього власника будинку, а про існування цього дозволу їй стало відомо тільки у 2017 році. В силу вимог ЦК України, питання про виникнення права власності на нерухоме майно за набувальною давністю могло вирішуватися лише з 01.01.2011. Жодного титулу (договору про користування та володіння або будь-якої угоди) з відповідачем позивачка не має.
Сторона просить рішення суду скасувати, позов - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи сторони, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи № 6526/4613, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Встановлено, що 16.06.1954 забудовнику ОСОБА_3 на підставі рішення Мукачівського міськвиконкому від 12.05.1954 № 178 була відведена в натурі у безстрокове користування земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,06 га по АДРЕСА_2 для індивідуального житлового будівництва, що зафіксовано складеними цього дня актом і планом земельної ділянки (а.с. 21, 25, 27 і.с. № 6526/4613).

23.04.1955 ОСОБА_3 уклав із Відділом комунального господарства Мукачівського міськвиконкому договір про надання у безстрокове користування вищевказаної земельної ділянки та на право зведення на ній двокімнатного житлового будинку житловою площею 39,62 кв. м (а.с. 24, 28 і.с. № 6526/4613).

Актом від 05.08.1961, затвердженим рішенням Мукачівського міськвиконкому від 14.09.1961 № 299, житловий будинок АДРЕСА_3 був прийнятий як закінчений будівництвом (а.с. 30-31 і.с. № 6526/4613).

На підставі зазначених документів житловий будинок АДРЕСА_1 був 21.02.1973 зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_3 (а.с. 23 і.с. № 6526/4613). Факт реєстрації будинку на праві власності за ОСОБА_3 підтверджується й листом КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 06.10.2017 № 182-вих. (а.с. 136).

Позивачка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 09.08.1975 перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і була зареєстрована з 29.08.1977 у будинку АДРЕСА_1 , де проживала із сім`єю та проживає і на час розгляду справи судом (а.с. 133-134, 140, 141, 149).

З отриманих апеляційним судом від Мукачівського міськвиконкому при листі від 21.07.2020 № 1039/01-32/6897 документів убачається, що Мукачівське МБТІ видало у квітні 1982 року (день - нерозбірливо) довідку № 1946 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 про відсутність у них будинку на праві власності, ОСОБА_7 подав головному архітектору міста 05.01.1983 заяву про отримання дозволу на прибудову веранди і ванної кімнати до житлового будинку АДРЕСА_1 , а батьки ОСОБА_7 (як зазначено в їхній заяві від 28.01.1983 - « ОСОБА_9 » і « ОСОБА_10 ») повідомили головного архітектора, що не заперечують проти здійснення сином прибудови до будинку. 

Виконавчий комітет Мукачівської міської ради народних депутатів рішенням від 24.02.1983 № 53 дозволив ОСОБА_7 провести прибудову веранди і ванної кімнати до будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві особистої власності, як зазначено в рішенні - «його батькові ОСОБА_3 (згідно письмової згоди власника)» (а.с. 145 та ін.).

Рішенням Мукачівського міськвиконкому від 09.03.1988 № 38 «Про затвердження актів прийомки в експлуатацію індивідуальних житлових будинків та надання дозволу управлінню головного архітектора міста на виготовлення виконавчих креслень на проведене громадянами будівництво» дозволено управлінню головного архітектора міста виготовити виконавчі креслення та проекти на зведену будову « ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ) (прибудова до будинку) по АДРЕСА_1 » (а.с. 44 і.с. № 6526/4613).

Виготовлений на підставі рішення Мукачівського міськвиконкому від 09.03.1988 № 38 виконавчий проект на зведену будову був узгоджений головним архітектором міста Мукачева 16.03.1988, забудовником по АДРЕСА_1 у виконавчому проекті зазначений ОСОБА_13 (а.с. 45 і.с. № 6526/4613).

ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 76 років, тобто, був 1922 року народження (а.с. 147). 26.09.2001 ОСОБА_10 подала до Мукачівського БТІ замовлення на виготовлення довідки-характеристики щодо будинку АДРЕСА_1 для оформлення будинку в спадщину, така довідка їй була видана із вказівкою на документи, про які йшлося вище, які стосовно будинку оформлялися на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 46, 47 і.с. № 6526/4613).

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 77 років, тобто, була 1925 року народження (а.с. 148).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 146).

З наявних у справі документів щодо осіб, які були зареєстровані та проживали (проживають) у будинку АДРЕСА_1 , вбачається, що:
станом на 26.08.1987 у будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , їхні діти ОСОБА_14 , 1976 р.н., ОСОБА_15 , 1978 р.н., ОСОБА_16 , 1984 р.н., мати ОСОБА_7 - ОСОБА_10 (а.с. 141);
станом на 17.02.2018 у будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_1 та брат покійного ОСОБА_7 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 140).

Будь-яких даних і доказів про те, що ОСОБА_3 з 1961 року не з`являвся в будинку, а в 1991 році з усією родиною переїхав на проживання в іншу країну і з того часу жодні дані про нього не відомі (факт і час переїзду, країна, в яку переїхав, з якими членами родини переїхав тощо), у справі немає. Так само немає ніяких даних про здійснення позивачкою пошуку відповідача та його родичів і про негативний результат такого пошуку.

Поза цим, такі твердження і підстави позову суперечать дійсним обставинам справи, оскільки з її матеріалів прослідковуються родинні зв`язки сім`ї ОСОБА_17 , а брат чоловіка позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у будинку і самою позивачкою визначений третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

За приписами ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11-16, 316-319, 321, 328, 380, 381, Глава 29 ЦК України, право власності на нерухоме майно, в т.ч., на житловий будинок, садибу, набувається в порядку, визначеному законом, і лише як таке підлягає захисту, рівно як захисту підлягає лише законний майновий інтерес, зокрема, щодо набуття майна у власність, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України; право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (ст. 344 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

За змістом правового інституту набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, таке можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Відповідні обставини мають місце, зокрема, коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, а володіння є відкритим і безперервним протягом всього строку набувальної давності.

З огляду на встановлені в справі обставини, доводи позивачки про те, що вона лише після смерті свого чоловіка довідалася про те, що власником будинку був не він, а є ОСОБА_3 , якого вважає сторонньою для себе особою, необґрунтовані та не можуть бути взяті до уваги. За обставинами і часом свого проживання в будинку позивачка була обізнана щодо прав на будинок, в тому числі, мала документальне підтвердження про відсутність у неї та у її чоловіка будинку на праві власності, та була обізнана з обставинами здійснення добудови до будинку, у зв`язку з якою оформлялися відповідні документи. Зрештою, така добудова й була можлива лише за наявності згоди власника будинку, яким чоловік позивачки не був.

Сама по собі відсутність у Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 07.04.2019 № 162542630 даних про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 135) не спростовує доведений факт реєстрації права власності на будинок, здійсненої в порядку, передбаченому чинним на відповідний час законодавством.

З урахуванням наведеного, не дають підстав для визнання права власності на будинок за набувальною давністю і факти тривалого законного проживання в будинку позивачки та її сім`ї, утримання будинку, спати комунальних платежів тощо.

Таким чином, у справі відсутні підстави, передбачені ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачкою права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позивачка не виконала свого обов`язку щодо належного доказування позову, який по суті ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України).

Позивачка залишила поза увагою також те, що за відповідних умов і за встановлення та доведення необхідних для того фактів і обставин не виключається можливість вирішення питання про право власності на спірний будинок, на частку в цьому праві за правилами спадкування. В такому разі може мати інший процес, з інших підстав та з іншим суб`єктним складом, зокрема, відповідачів, наразі такі обставини знаходяться за межами справи, що розглядається. Заінтересовані особи за наявності для того підстав не позбавлені й права вирішити спір щодо прав на нерухоме майно за домовленістю між собою, а в разі недосягнення згоди - судовим порядком відповідно до закону.

Відтак, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, рішення суду є вірним по суті, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 10 вересня 2020 року.

Судді