ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006714 пров. № А/857/5170/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                        Заверухи О.Б., Старунського Д.М.,                    
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
представника позивача –                                        Ігнатенко С.С.
представника відповідача –                                       Добровольської Ю.Р.
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 05 березня 2020 року (головуючий суддя: Брильовський Р.М., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення – 16.03.2020) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, 

встановив:

          Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» 13.12.2019 звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0050225512 від 06.06.2019.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що контролюючим органом безпідставно встановлено порушення п. 200.4 ст. 200 ПК України, щодо неправомірного віднесення до рядка 20.1 податкової декларації з ПДВ за лютий 2019 року суму 929199 грн, як наслідок неправомірного погашення в картці особового рахунку платника податкового боргу на вказану суму. Оскільки, податковий борг з ПДВ, суми якого існували на дату подання позивачем податкової звітності за лютий 2019 року стосувався саме минулих періодів по відношенню до лютого 2019 року, а саме: податковий борг у розмірі 891 974,00 грн. виник внаслідок неповної сплати самостійно задекларованих позивачем грошових зобов`язань з ПДВ за грудень 2018 року, а інша частини податкового боргу у розмірі 37 225,00 грн виникла внаслідок неповної сплати самостійно задекларованих позивачем грошових зобов`язань з ПДВ за жовтень 2018 року. Подаючи, 18 березня 2019 року відповідну податкову звітність за лютий 2019 року, позивач  правомірно визначив до зарахування частини наявного від`ємного значення по податку на додану вартість у розмірі 929 199,00 грн у зменшення існуючої на дату подання суми податкового боргу, що виник за попередні звітні періоди.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року позов задоволено повністю. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється. Крім, випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У зв`язку з чим, позивачем було неправомірно віднесено до рядка 20.1 податкової декларації з ПДВ за лютий 2019 року суму 929199 грн, що призвело до неправомірного погашення в картці особового рахунку платника податкового боргу на вказану суму, чим порушено п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України.
Позивач 03.07.2020, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.
Представник позивача, у судовому засіданні, яке проведено у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцз`язку «EasyCon», апеляційну скаргу заперечив, пояснення надав аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. Просив  апеляційну скаргу відхилити, а судове рішення залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у Львівській області 18.04.2019 проведено камеральну перевірку ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» з питань перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за лютий 2019 року.
За наслідками проведеної перевірки складено акт від 18.04.2019 № 1308/55.12/33667445, у якому встановлено порушення ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» вимог п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України у результаті чого неправомірно віднесено до рядка 20.1 податкової декларації з ПДВ за лютий 2019 року суму 929 199 грн.
На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 06.06.2019 № 0050225512 про зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ на суму 929 199 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, оскільки платник податку наділений правом самостійно визначити порядок використання суми від`ємного значення з податку на додану вартість, сформованого між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за результатом господарської діяльності. Так, суб`єкт господарювання може ці суми використати у напрямку зменшення наявного податкового боргу, зарахувати до складу податкового кредиту наступного звітного періоду чи одержати їх з бюджету на власний рахунок. Саме до повноважень платника податку належить вирішення питання яким чином використати суму від`ємного значення з податку на додану вартість у відповідності до положень п. 200.4 ст. 200 ПК України. Висновки акту перевірки не узгоджуються з вимогами законодавства, оскільки викладені в ньому факти не ґрунтуються на документах податкового обліку, а висновки перевірки зроблено внаслідок довільного трактування норм  Податкового кодексу України.
З цими висновками суду першої інстанції, частково погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.
Спірним питанням у цій справі є практичне застосування матеріальної норми п. 200.4 ст. 200 ПК України, яка визначає напрямки використання платником податків наявного у нього від`ємного значення по податку на додану вартість за підсумками формування податкової звітності за певний звітний (податковий) період.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає статі (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1-цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу –
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
З аналізу наведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 ст. 200 ПК України, платник податку наділений правом самостійно визначити порядок використання суми від`ємного значення з податку на додану вартість, сформованого між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за результатом господарської діяльності. Так, суб`єкт господарювання може ці суми використати у напрямку зменшення наявного податкового боргу, зарахувати до складу податкового кредиту наступного звітного періоду чи одержати їх з бюджету на власний рахунок.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що саме до повноважень платника податку належить вирішення питання яким чином використати суму від`ємного значення з податку на додану вартість у відповідності до положень п. 200.4 ст. 200 ПК України.
Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 за № 21, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 (далі - Порядок).
Підпунктом 2 пункту 5 розділу V Порядку визначено, що якщо в результаті розрахунку значення різниці між сумою податкових зобов`язань (рядок 9) і податкового кредиту (рядок 17) отримано від`ємне значення, то заповнюється рядок 19 декларації.          
З рядка 19 визначається сума перевищення від`ємного значення над сумою, обчисленою відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації. Визначена сума вказується у рядку 19.1 та зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21).
У разі якщо сума від`ємного значення (рядок 19) менша або дорівнює сумі, обчисленій відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, рядок 19.1 не заповнюється.
Сума, обчислена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, зазначається у відповідному службовому полі у рядку 19.1.
Згідно підпунктів 3 та 4 пункту 5 Розділу V Порядку, сума від`ємного значення, що не перевищує суми, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19 - рядок 19.1), зазначається у рядку 20.
Сума від`ємного значення (рядок 20 у декларації): зараховується у зменшення суми податкового боргу, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до Кодексу) (відображається у рядку 20.1);
підлягає бюджетному відшкодуванню (відображається у рядку 20.2): на рахунок платника у банку (відображається у рядку 20.2.1) та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України (відображається у рядку 20.2.2).
Залишок від`ємного значення після вирахування суми податкового боргу та суми бюджетного відшкодування (рядок 20 - рядок 20.1 - рядок 20.2) відображається у рядку 20.3.
З аналізу наведених положень Порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у разі наявності у платника податку на дату подання ним податкової звітності з ПДВ податкового боргу з цього податку, такий платник має право зарахувати суму від`ємного значення податку на додану вартість, сформовану за результатами такої податкової звітності, у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, в частині, що не перевищує реєстраційну суму такого платника на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що за змістом Податкового кодексу України, сума від`ємного значення враховується у зменшення суми податкового боргу з податку за умов: 
по перше - податковий борг повинен виникнути за попередні звітні (податкові) періоди;
по друге - при від`ємному значенні суми розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.
Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що від`ємне значення ПДВ (рядок 19, рядок 20 декларації = 2 233 800 грн) розраховано позивачем, як різниця між Рядком 9 декларації = 117 851 грн та Рядком 17 декларації = 2 351 651 грн декларації за лютий 2019 року, що відповідає нормам пункту 200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України.
Контролюючим органом ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій правомірність декларування позивачем від`ємного значення з ПДВ за лютий 2019 року на загальну суму 2 233 800,00 грн не заперечується.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що частину вказаного, правомірно задекларованого від`ємного значення позивач спрямував у зменшення суми податкового боргу з ПДВ у розмірі 929 199,00 грн (р. 20.1 декларації), який існував на дату подання відповідної податкової звітності. Дата подання податкової декларації з ПДВ за лютий 2019 року є 18.03.2019.
Факт існування податкового боргу на дату подання податкової звітності, станом на 18.03.2019, підтверджується: контролюючим органом у акті перевірки № 1496/55.12/33667445 від 10.05.2019, у якому зазначено дати виникнення податкового боргу з ПДВ на загальну суму - 930 219,00 грн (таблиця розділу «Результати перевірки»): 01.03.2019, 05.03.2019 та 14.03.2019. З врахуванням того, що частина вказаного податкового боргу у розмірі 1 020,00 грн була погашена 06.03.2019, то на дату подання податкової звітності за лютий 2019 року (тобто станом на 18.03.2019) у позивача по ПДВ був наявний податковий борг у сумі 929 199 грн (930 219 грн. - 1 020 грн), а також даними в інтегрованої картці платника податків за кодом бюджетної класифікації 14010100 «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (послуг)», у якій наявні відомості, що станом на 15.03.2019 заборгованість ТОВ «ЖИТЛОІНВЕСТБУД-ЛВ» становить 929 199, 54 грн.
З наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що при поданні 18 березня 2019 року податкової звітності за лютий 2019 року, позивач правомірно, визначив до зарахування частину наявного від`ємного значення по податку на додану вартість у розмірі 929 199 грн у зменшення існуючої на дату подання суми податкового боргу, що виник за попередні звітні періоди по відношенню до лютого 2019 року (податковий борг у розмірі 891 974 грн виник внаслідок неповної сплати самостійно задекларованих позивачем своїх грошових зобов`язань з ПДВ за грудень 2018 року, а інша частини податкового боргу у розмірі 37 225 грн виникла внаслідок неповної сплати самостійно задекларованих позивачем своїх грошових зобов`язань з ПДВ за жовтень 2018 року), а тому відповідний показник декларації (рядок 20.1) позивачем було визначено правильно, з дотриманням вимог пункту 200.4 ст. 200 ПК України.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно задовольнив позов, оскільки податкове повідомлення-рішення № 0050225512 від 06.06.2019, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на суму 929  199 грн, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Апеляційна скарга контролюючого органу не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст.  310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 05 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.006714 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням строку передбаченого п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повне судове рішення складено 10.07.2020.