КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Шереметьєва Л.А.
Єдиний унікальний номер справи № 760/13615/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/5493/2020
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
09 липня  2020 року                                                                                      м. Київ                         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                          - Верланова С.М., Савченка С.І.,
           секретар                        -Тютюнник О.І.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського   районного  суду м. Києва  від  03 січня  2020 року  у  справі за  позовом ОСОБА_1   до Товариства з обмеженою відповідальністю  «Столичний комфорт»  про заборону здійснювати  діяльність експлуатуючої  організації.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -
В с т а н о в и в :
 У травні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним  позовом.
Свої вимоги обґрунтовує тим ,  що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , та, виходячи з цього, він є співвласником будинку.
Перехід права власності на квартиру від забудовника в особі ТОВ «Столиця» до нього, як інвестора, офіційно відбувся в 2013 році, що документально підтверджується Свідоцтвом про право власності від 23 вересня 2013 року.
До переходу права власності від забудовника до інвесторів управління будинком здійснювала експлуатуюча організація ТОВ «Столичний комфорт».
У разі переходу у власність інвесторів більше половини квартир та нежитлових приміщень у будинку, правомочності експлуатуючої організації, зазначеної забудовником, припиняються, а власники квартир - співвласники будинку визначаються щодо управління своєю власністю.
 На адресу відповідача, позивач  18 травня 2017 року направив  заяву про надання інформації щодо кількості квартир і допоміжних приміщень, переданих забудовником у власність інвесторів, з державним оформленням прав власності, на що була отримана відповідь  19 червня 2017 року , що у будинку АДРЕСА_2 відсутні квартири, на які не оформлено право власності.
Вважає, що цим встановлено, що правомочності відповідача, як експлуатуючої організації, призначеної забудовником, з моменту переходу права власності на проінвестовані приміщення до інвесторів і державної реєстрації права власності більш, ніж на половину квартир будинку, припинилися, і спосіб управління будинком має бути визначений шляхом прийняття рішення на зборах співвласників багатоквартирного будинку.
ТОВ «Столичний комфорт», як неналежна експлуатуюча організація, нав`язує свої послуги у протиправний спосіб, чим порушує його права, а також права інших власників квартир та нежитлових приміщень, права самостійно управляти своєю власністю або передавати це право призначеним господарюючим суб`єктам за своїм вибором чи за рішенням органу місцевої влади відповідно до вимог Закону.
Виходячи з цього, просив задовольнити позов - заборонити відповідачу здійснювати, як незалежній експлуатаційній організації, діяльність по будинку АДРЕСА_2 .
    Рішенням  Солом`янського   районного   суду   м. Києва  від 03 січня 2020 року   у задоволенні позову відмовлено.
  Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу,  посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати. Ухвалити  рішення про задоволення  вимог. В апеляційній скарзі  зазначає ,що суд не дослідив всі обставини  справи, висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону.  
   У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що рішення суду є  правильним, постановлено з дотриманням  вимог закону.   
   Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки. Сторони відповідно до вимог закону були повідомлені про день та час розгляду,  були присутні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції .
    Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
    Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
  Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
 Апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких  підстав.
Судом  першої інстанції встановлено,  що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .( а.с.5) 
Житловий багатоквартирний будинок був введений в експлуатацію Замовником будівництва 03 листопада 2011 року, про що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві був виданий сертифікат серії КВ №16411070132 (а.с. 19).
На підставі Акту «Прийому-передачі на баланс експлуатуючої організації витрат по будівництву житлового будинку у м. Києві» від 03 листопада 2011 року ТОВ «Столичний комфорт» прийняло від Забудовника багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 на утримання та обслуговування (а.с.20).
 Між ТОВ «Столичний комфорт» та ОСОБА_1 12 листопада 2013 року  були укладені два Договори № 8-25:
- «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»;
- «Про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території» (а.с. 21 - 23; 24 - 26)
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року, з позивача на користь відповідача стягнута заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 20 684, 76 гр., 7 121, 02 гр. інфляційних нарахувань та 1 177, 66 гр. річних.( а.с. 27 - 29; 30 - 33 ) 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава.
Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками.
За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
Згідно з ч. ч.1, 2,3, 6 ст. 10 Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.
До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком;
Збори співвласників можуть скликатися ініціативною групою у складі не менше трьох співвласників або управителем, обраним відповідно до цього Закону.
Збори співвласників у прийнятих в експлуатацію новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку.
Рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, крім рішень з питань, зазначених у пунктах 2, 3 і 9 частини другої цієї статті, які вважаються прийнятими зборами співвласників, якщо за них проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.
Тобто, з точки зору даної норми закону питання управління багатоквартирним будинком віднесено до компетенції зборів співвласників.
Ініціатором їх проведення можуть бути як ініціативна група співвласників, так і діючий управитель.
Як пояснив в суді апеляційної інстанції  позивач ОСОБА_1 в будинку, в якому він проживає,  ОСББ   у встановленому законом порядку не  створено, ініціативна група   щодо вирішення питання  про створення  ОСББ і скликання загальних зборів, відсутня, рішення про визначення іншого управителя будинку його співвласниками не приймалося.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, що в зв`язку з неправомірними діями або бездіяльністю порушуються права особи, яка звернулася до суду за захистом.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України, суди розглядають  у порядку цивільного судочинства  справи щодо  захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових  відносин.
Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
 За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Відсутність порушеного  права, чи невідповідність обраного  позивачем способу  його захисту,  способам ,визначеним  законодавством є підставою  для  відмови у позові.
Відповідно до ст. 81  ЦПК України, позивач ні суду першої  інстанції, ні до апеляційної   скарги , жодного доказу на підтвердження  того, що відповідач  незаконно здійснює  діяльність  експлуатуючої організації  по обслуговуванню будинку АДРЕСА_2 , не надав.
  Посилання позивача на порушення  відповідачем  вимог Закону України « Про особливості  здійснення права власності в багатоквартирних будинках», спростовується положеннями ч. 5 ст. 13 самого закону ,  в якій зазначено  , що  у  разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таким органом.
У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
У період від оголошення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку до моменту визначення переможців конкурсу і укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій продовжують надавати у відповідних багатоквартирних будинках виконавці таких послуг, які надавали відповідні послуги до початку проведення конкурсу.
Якщо протягом дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного за результатами конкурсу, співвласники приймуть рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком або про обрання іншого управителя, співвласники мають право достроково розірвати такий договір, попередивши про це управителя, призначеного на конкурсних засадах, не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору.
 Як встановлено судом першої інстанції,  і сторони не заперечували проти цих обставин, ОСББ у будинку не створено, загальні збори  співвласників будинку  будь-яких рішень з цього приводу,  і з питань заміни управляючої компанії  не проводились, конкурс органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок,  щодо визначення управителя  будинком не  оголошувався, а відтак відповідач  здійснює  свою діяльність  відповідно вимог діючого законодавства.  
Будь-яких доказів порушення його прав, як власника квартири, з боку відповідача позивач суду не надав, а відтак висновок  суду першої інстанції  про відсутність підстав для задоволення вимог позивача є законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду  в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного  висновку про  відмову у задоволенні позову, підстави для скасування рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374,375. 381 - 384  ЦПК України, колегія суддів,-
    
П о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.   
Рішення  Солом`янського районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року   залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення  подається протягом  тридцяти днів  з  дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
            Повний текст судового рішення виготовлено 13 липня 2020 року.

Головуючий                                                     
 
Судді