ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/896/20 Справа № 208/2487/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , не працюючого, 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
       Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 (трьохсот сорока) гривень. 
       Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

        ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 15.04.2020 року о 12:16 год. в м.Кам`янське по вул. М.Грушевського біля буд 2 «А», керуючи автомобілем ГАЗ-3110 д.н. НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху не переконався що це буде безпечним та зробив зіткнення з автомобілем Nissan Rogue д.н. НОМЕР_2 . Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_1 порушив п.10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП. 

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року та провадження по справі закрити за відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
       Зазначає, що з висновками суду першої інстанції не погоджується.
       Вказує на те, що при розгляді справи, він пояснював, що рухався по вул. М.Грушевського на своєму автомобілі “ГАЗ-3110» номерний знак НОМЕР_1 , приблизна швидкість була 40 км/ год. Біля будинку 2А коли повертав ліворуч почув удар у крило автомобіля. Після чого зупинився на місці. При повороті ввімкнув поворот, переконався в безпечності свого руху.
Також, додатково він неодноразово пояснював в судовому засіданні, що ввімкнув покажчик лівого повороту за 50 метрів та почав зменшувати швидкість перед поворотом. При виконанні повороту ліворуч в кузов його автомобіля на великій швидкості врізався автомобіль, «Nissan Rogue».
Та в результаті зіткнення автомобілей «Nissan Rogue» протягнув його автомобіль по асфальту близько 15 метрів і лише за 0,5 м до пішохідного переходу автомобілі зупинилися. При здійсненні судового розгляду у суді першої інстанції просив суд закрити провадження по справі, оскільки вважає себе не винним в даному ДТП.
Що стосується пояснень свідка ОСОБА_2 то він наголошував неодноразово при здійсненні судового розгляду, що він йому не знайомий, та на місці події його взагалі не бачив.
Просить суд апеляційної інстанції дослідити матеріали справи та врахувати саме пояснення водія ОСОБА_3 який в письмових поясненнях стосовно механізму ДТП вказував на те, що він спочатку рухався по правій крайній смузі руху, тоді яким чином він опинився в його смузі руху та завдав удар його транспортному засобу саме в заднє праве крило від чого його автомобіль розвернуло та Нісан протягнув його транспортний засіб понад 15 метрів.
Судом першої інстанції при проведенні судового розгляду не було враховано, те що з якої саме смуга руху його транспортного засобу він почав повертати праворуч та на якій смузі руху знаходився автомобіль під керуванням ОСОБА_3 який стверджував, що повертав різко праворуч з метою уникнення ДТП.
Суд першої інстанції не врахував первинні пояснення водія ОСОБА_3 який стверджував, що взагалі рухався в правій смузі попутного напрямку та не з`ясував як саме він опинився в його смузі руху тобто за ним.
Також не враховано те, як саме автомобіль під керуванням ОСОБА_3 опинився безпосередньо після завдання удару його транспортному засобу в середині його автомобіля.
       Зазначає, що не було враховано і його пояснення стосовно того, що ніяких засобів які б перешкоджали напрямку руху їхнім транспортним засобам які рухались в попутному напрямку не було ні з переду ні позаду тобто рух транспортних засобів був вільний. 

Позиція учасників апеляційного перегляду.
       В судовому засіданні адвокат Галенко О.Є. діючий в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по справі закрита у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
        ОСОБА_3 та діючий в його інтересах адвокат Пантюхов В.С. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
       Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       У відповідності до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
       У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
       Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
       Відповідно до п.10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху”.
       Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.
       Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.
       Окрім того вина ОСОБА_1 підтверджується: схемою місця ДТП; фототаблицею до протоколу; поясненнями потерпілого ОСОБА_3 ; поясненнями свідка ОСОБА_2 ; висновком судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/681 від 12.06.2020 р. за висновком якої: в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ГАЗ-3110» ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху, водій автомобіля «Nissan Rogue» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля «ГАЗ-3110» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху. У водія ОСОБА_1 не було яких-небудь перешкод технічного характеру щоб запобігти вказаній ДТП. З технічної точки зору, дії водія ОСОБА_1 перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. 
       Перевіряючи протокол про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що він складений з дотриманням статтей 254-256 КУпАП та Інструкції від 06 листопада 2015 року № 1376, в ньому були зазначені дані про особу, стосовно якої він складався, ОСОБА_4 роз`яснили права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, протокол був підписаний без будь-яких зауважень.
       Доводи апелянта стосовно того, що водій ОСОБА_1 мав намір повертати ліворуч спростовуються показами свідка ОСОБА_2 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 15 квітня близько 12 год. випадково став свідком ДТП на повороті вул. Грушевського. Бачив як автомобіль Волга їхав вниз по зустрічній смузі з включеним поворотом ліворуч, ОСОБА_5 їхав вниз по своїй полосі. Раптово Волга уступаючи дорогу зустрічній машині різко повернула в право, перед ОСОБА_6 , той різко загальмував але вдарив в край заднього правого крила. Він не мав часу чекати працівників поліції, тому залишив свій мобільний телефон водієві ОСОБА_6 . Потім він розмовляв по телефону з працівником поліції, у нього в телефоні залишився номер та час розмови, та розповів що бачив.
       Вищевказані пояснення свідок ОСОБА_2 підтвердив будучи допитаний і в суді апеляційної інстанції. 
       Крім цього зі схеми місця ДТП та фотознімків чітко вбачається, що водій ОСОБА_1 повертав саме праворуч, що також спростовує доводи останнього про те, що він мав намір повертати ліворуч.
       Твердження ОСОБА_1 про те, що саме водій ОСОБА_3 винен у скоєному правопорушенні не знайшли свого підтвердження під час вивчення матеріалів справи та спростовуються висновком судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/681 від 12.06.2020 р. за висновком якої: саме дії водія ОСОБА_1 перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. 
       Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.  
       Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
       Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
       Місцевий суд наклав стягнення у межах санкції ст 124 КУпАП та в трьох місячний строк з дня вчинення правопорушення, тому підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у апеляційного суду не має.
       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1  у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Справу судом першої інстанції розглянуто із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП.
       При накладенні адміністративного стягнення відповідно до ст. 33 КУпАП, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
       За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.
       Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:
               
       Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року — залишити без змін.
       
       Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                          Г.П. Слоквенко