ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/79/20 Справа № 203/6827/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
                       головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів        - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
                       за участю секретаря – Лященко С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна”
на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 07.09.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (після зміни найменування – Публічне акціонерне товариство «ОТП «Банк») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №EL-SME301/185/2007, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 200000 грн. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_1 07.09.2007 року було укладено договір поруки, згідно умов якого останній взяв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником всіх боргових зобов`язань перед банком. Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №EL-SME301/185/2007 від 07.09.2007 року. 15.09.2011 року кредитні зобов`язання були врегульовані між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 шляхом укладення додаткового договору до кредитного договору №EL-SME301/185/2007, а також шляхом укладення зі ОСОБА_1 додаткового договору до договору поруки. В зв`язку з невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 20.10.2014 року існує заборгованість в сумі 200196 грн. 37 коп., з яких: 171041 грн. 91 коп. – залишок заборгованості за кредитом, 29154 грн. 46 коп. – пеня за прострочення виконання зобов`язань. В зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість та судові витрати по справі. (том 1 а. с.2-5).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено ( том 1 а.с. 157-159). 
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог до ФОП ОСОБА_2 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (том 1 а.с.156).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 1 а.с. 147-150).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року апеляційна скарга ТОВ “ОТП Факторинг Україна” - задоволена, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 07 вересня 2007 року № EL-SME301/185/2007 в сумі 200 196,37 грн, яка складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 171 041,91 грн та штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 29 154,46 грн.
Також вирішено питання щодо судових витрат (том 1 а.с. 185-188).

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 1 а.с.225-228).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним. Від ОСОБА_1 надійшла заява з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку з карантином. Враховуючи, що на даний час режим карантину в тому вигляді, в якому його було запроваджено, фактично відсутній, має місце лише продовження певних протиепідемічних заходів, що мають профілактичну мету, яких в приміщені суду дотримано, а також враховуючи, що транспортне сполучення відновлено, і він не був позбавлений можливості заявити клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCom, колегія суддів підстави для відкладення розгляду справи не встановила. Справа розглянута за відсутності сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає часткову задоволення, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що первісний кредитор – ПАТ «ОТП «Банк» відповідно до умов пункту 1.9.1 кредитного договору та статті 1050 ЦК України реалізував своє право дострокового виконання кредитного зобов`язання, надіславши відповідачам 23 вересня 2008 року письмові вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання. Оскільки останній платіж щодо погашення кредиту та відсотків позичальником були здійснені в грудні 2011 року та квітні 2012 року, а з позовом банк звернувся 29 жовтня 2014 року, то в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України порука ОСОБА_1 є припиненою. 

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується.
Так, згідно статей 526, 530, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 

Як вбачається із матеріалів справи, 07 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ФОП ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № EL-SME301/185/2007, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 200 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення до 07 вересня 2010 року ( том 1 а.с. 8-15).
Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № SR-SME301/185/2007, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно зі ОСОБА_2 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язання за указаним кредитним договором ( том 1 а.с.16-17).
12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором від 07 вересня 2007 року № EL-SME301/185/2007, укладеного з ФОП ОСОБА_2 (том 1 а.с.27-32).
15 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ФОП ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 07 вересня 2007 року № EL-SME301/185/2007, яким сторони внесли зміни та доповнення до основного кредитного договору, зокрема, визначили дату остаточного повернення кредиту – 15 червня 2015 року. Цього ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до договору поруки № SR-SME301/185/2007, відповідно до умов якого сторони погодили строк повернення боржником кредитних коштів до 15 червня 2015 року (том 1 а.с.18-22,23-25).
Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що позичальник належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 20 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 200 196,37 грн, яка складається із: залишку заборгованості за кредитом у розмірі 171 041,91 грн та пені за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 29 154,46 грн.( том 1 а.с.26,144).

29 жовтня 2014 року банк звернувся до суду з указаним позовом до відповідачів про солідарне стягнення кредитної заборгованості ( том 1 а.с.2-5).
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог до ФОП ОСОБА_2 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (том 1 а.с.156). 
Зазначена ухвала набрала чинності.
Справа розглядається лише в частині стягнення заборгованості з поручителя. 

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи встановлено, що умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів шляхом сплати щомісячного платежу (пункт 4 договору).
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що 15.09.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ФОП ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 07 вересня 2007 року № EL-SME301/185/2007, яким сторони внесли зміни та доповнення до основного кредитного договору, зокрема, визначили дату остаточного повернення кредиту – 15 червня 2015 року та цього ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до договору поруки № SR-SME301/185/2007, відповідно до умов якого сторони погодили строк повернення боржником кредитних коштів до 15 червня 2015 року.
Укладаючи вказані договори, сторони змінили строк виконання основного зобов`язання до 15.06.2015 року, а тому досудова вимога, яка була направлена банком 23.09.2008 року боржнику ФОП ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_1 про дострокове погашення заборгованості за кредитними договором у сумі 2040056,16 грн.( а.с.131,133), не може бути прийнята судом, як підстава для припинення поруки у 2009 році.

Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення процентів за користування кредитом боржник здійснив 29 грудня 2011 року, а на погашення кредиту – 28 квітня 2012 року, з позовом до поручителя банк звернувся 29 жовтня 2014 року, тобто поза межами шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Враховуючи викладене та зазначені висновки в постанові Верховного суду від 26 вересня 2018 року, щодо припинення поруки, виходячи з того, що позивач звернувся до суду із позовом 29.10.2014 року та положень ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час звернення з позовом до суду та ухвалення рішення), та розрахунок заборгованості по тілу кредитну та пені (наданого банком на вимогу ухвали суду апеляційної інстанції том 1 а.с.242-243) колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом стягненню зі  ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору №EL-SME301/185/2007 від 07 вересня 2007 року, яка станом на 20 жовтня 2014 року становить 50 064,76 грн., та складається з: заборгованості за кредитом - 31 757,57 грн. та пені - 18 307, 49 грн., оскільки порука ОСОБА_1 за період до 29.04.2014 року є припиненою.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви, апеляційної скарги пропорційно до суми задоволених позовних вимог в розмірі 1 051,12 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року  – скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути зі  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” (ЄДРПОУ 36789421) заборгованість за кредитним договором №EL-SME301/185/2007 від 07 вересня 2007 року, яка станом на 20 жовтня 2014 року становить 50 064,76 грн., та складається з: заборгованості за кредитом - 31 757,57 грн. та пені - 18 307, 49 грн. 

Стягнути зі  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” (ЄДРПОУ 36789421)  судові витрати в сумі 1 051,12 грн.

В іншій частині позову – відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначенні чинним законодавством..

Судді: