П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/618/20	
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами»

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі – Рівненський міський відділ державної виконавчої служби) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2019 року ВП №60602263.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка вказувала, що стаття 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює вимоги щодо прийняття державним виконавцем до виконання виконавчих документів та зобов`язує, останнього, приймати їх, зокрема, за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцем знаходження майна боржника.
Однак, на її думку, суб`єкт владних повноважень відкрив виконавче провадження, порушивши вимоги даної статті.
За ствердженням ОСОБА_1 вона не проживає та не перебуває за адресою, що була указана стягувачем, а саме: АДРЕСА_1 , а також в межах м. Рівне та Рівненської обл. не знаходиться її майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем прийнято виконавчий документ для виконання з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем було відкрито виконавче провадження не за місцем проживання боржника, вказаного у виконавчому документі, не за місцезнаходженням її майна, а за адресою зазначеною стягувачем, яка не підтверджена жодним із документів, які наявні в матеріалах виконавчого провадження.

Також суд першої інстанції вважав, що боржника не було належним чином повідомлено про відкриття виконавчого провадження та, відповідно, позивачка не була повідомлена про початок примусового виконання. До такого висновку суд першої інстанції дійшов враховуючи те, що спірна постанова була надіслана за адресою вказаною стягувачем, за якою вона не знаходиться.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на неї.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Рівненський міський відділ державної виконавчої служби в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що за приписами ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Оскільки, як наголошує скаржник, у заяві стягувача була зазначена адреса місця фактичного проживання боржника, ним було відкрито виконавче провадження в межах зазначеної адреси.
На переконання скаржника, державний виконавець не мав, передбачених ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», підстав для повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документа.

Позивачка не скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу, однак заявила клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі.

У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

20 лютого 2013 року ОСОБА_1 (Позичальник) уклала з ПАТ «Платинум Банк» (Банк) та ПрАТ «Ренесанс Життя» (Страховик) кредитний договір зі страхування життя позичальника №2299/2127CLAPS.
За цим договором, Банк надав Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби.
Відповідно до договору факторингу №20182407-1/2 від 24 липня 2018 року, ПАТ «Платинум Банк» відступлено право вимоги за кредитним договором зі страхування життя Позичальника №2299/2127CLAPS ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами».
У зв`язку з тим, що боржником допущено прострочення платежів за кредитом, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. 16 жовтня 2019 року був вчинений виконавчий напис № 10793 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості в сумі 4  449,28 грн.

У виконавчому написі нотаріуса була зазначена адреса реєстрації боржника, а саме: АДРЕСА_2 .

13 листопада 2019 року ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» звернулося до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого напису.
У даній заяві стягувач зазначив адресу фактичного проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 .

14 листопада 2019 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби було відкрите виконавче провадження №60602263 про стягнення з позивачки на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості в сумі 4  449,28 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Частиною 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно вимог частин 1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За правилами ч.3 цієї статті у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до  статті 26  цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;
11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Відповідно до п.6 розд.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (далі – Інструкція №512/5), виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

За правилами п.7 розд.5 Інструкції №512/5 передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження.

Відповідно до п. п. 8, 9 розд.5 Інструкції №512/5 у випадках, передбачених абзацами третім та четвертим пункту 7 цього розділу, особа, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, виносить вмотивовану постанову, де обов`язково зазначаються обставини, що обумовили передачу виконавчого провадження, та строки передачі матеріалів виконавчого провадження, які не можуть перевищувати п`яти робочих днів. Постанова надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідних органів державної виконавчої служби.
Про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження.
Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

Так, зі змісту позовних вимог слідує, що позивач вказує на протиправність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження з підстав порушення правил вибору місця відкриття виконавчого провадження, оскільки адреса: АДРЕСА_1 , яка вказана в оскаржуваній постанові як фактичне місце проживання позивачки, не існує.

Матеріалами справи підтверджено, що фактичне місце проживання вказано безпосередньо стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження, а адреса місця реєстрації зазначена у виконавчому документі, тобто виконавчому написі нотаріуса.

Проте, державний виконавець в оскаржуваній постанові посилається саме на адресу, зазначену стягувачем.

Провівши системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження», зважаючи на вказані обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у державного виконавця обов`язку щодо перевірки правдивості викладених стягувачем відомостей про місцезнаходження боржника.

Закон України «Про виконавче провадження» не пов`язує можливість відкриття виконавчого провадження із інформацією, викладеною у заяві про відкриття виконавчого провадження, зокрема, щодо адреси проживання боржника. У цій справі, встановлення факту проживання не за адресою вказаній у заяві про відкриття виконавчого провадження, повинно бути здійснено після відкриття виконавчого провадження належним за територіальністю органом державної виконавчої служби, та, за наявності об`єктивних обставин, передати виконавче провадження до іншого відділу державної виконавчої служби, відповідно до вимог Інструкції №512/5.

Враховуючи, що державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу.

Даний висновок суду апеляційної інстанції побудований на постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року (справа № 804/2721/15), від 23 січня 2019 року (справа №820/838/17), а також на ухвалі від 25 січня 2019 року (справа № 511/1342/17) в яких суд вищої інстанції дійшов висновку про відсутність у державного виконавця права, на стадії відкриття виконавчого провадження, перевіряти відомості щодо місцезнаходження боржника, зазначені стягувачем.

Щодо доводів суду першої інстанції про неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що така підстава не може свідчити про протиправність самої постанови про відкриття виконавчого провадження, а може бути підставою для визнання протиправними дій державного виконавця, які проводяться у відповідному виконавчому провадженні.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав, зазначених у ст. 317 КАС України, для скасування рішення суду першої інстанції та для ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Підставою для скасування рішення суду першої інстанції є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 287, 308, 311, 317, 322, 325, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) – задовольнити.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року – скасувати.
Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 06.08.2020 року.