22.07.20
22-ц/812/972/20
Справа №486/589/15-ц  Головуючий суду першої інстанції – Далматова Г.А.
Провадження №22-ц/812/972/20 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О.В.,
суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання – Андрієнко Л.Д.,
за участі представника стягувача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31 березня 2020 року, постановлену о 10 год. 56 хв. під головуванням судді Далматової Г.А. в приміщенні суду в м.Южноукраїнськ Миколаївської області, за скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії та рішення Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2020 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі – АТ «Ощадбанк» або Банк) подало до суду вищезазначену скаргу, яку обґрунтовувало наступним (т.5 а.с.15).
Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» штраф за договором поруки №112 від 25 квітня 2007 року в розмірі 26 грн.15 коп., а також стягнуто з нього солідарно з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №112 від 25 квітня 2007 року в розмірі 37 352 грн.78 коп. та 375 грн.53 коп. судового збору.
17 вересня 2015 року на підставі вищезазначеного судового рішення Южноукраїнським міським судом Миколаївської області видано виконавчі листи, які пред`явлено до виконання до Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)( далі – Южноукраїнський ВДВС).
29 листопада 2017 року боржник ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року здійснено заміну боржника на спадкоємців ОСОБА_2 – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 – в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині.
Южноукраїнський ВДВС, достовірно знаючи про звернення Банка у вересні 2018 року із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не зупинив виконавче провадження, а виніс 31 березня 2019 року постанову про його закінчення у зв`язку із смертю боржника. 
Посилаючись на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 26,15 грн. штрафу за Договором поруки №112 від 25.04.2007 р. перешкоджає здійсненню виконавчих дій, скаржник просив скасувати вищезазначену постанову Южноукраїнського ВДВС та визнати неправомірними дії та рішення щодо її винесення. Стосовно строку оскарження стягувач зазначав, що його не пропустив, бо порушення є триваючим.
Заперечуючи проти задоволення скарги, Южноукраїнський ВДВС вказував, що вона подана Банком з порушенням десятиденного строку для її подання. Заяви про його поновлення подано не було. Крім того, вказував на те, що оскаржувана постанова була винесена державним виконавцем у відповідності з вимогами п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому у задоволенні скарги має бути відмовлено.
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31 березня 2020 року скаргу Банку залишено без розгляду (т.5 а.с.67-69).
Судове рішення мотивоване тим, що Банком пропущено строк для подання скарги, передбачений ст.449 ЦПК України. Оскільки заяви про поновлення строку подано не було, то наявні підстави для залишення скарги без розгляду. Неправильно обраний скаржником спосіб захисту порушеного права при зверненні до суду зі скаргою 03 жовтня 2019 року про визнання неправомірною бездіяльності Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та зобов`язання вчинити певні дії, а в подальшому оскарження ухвали за результатами даної скарги, не може бути визнано поважною причиною для поновлення строку звернення до суду зі скаргою на визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про закриття виконавчого провадження, як такого, що пропущений з поважних причин, оскільки за наявності чіткого врегулювання питання оскарження дій державного виконавця заявник на власний розсуд всупереч встановленим нормам обрав неналежний спосіб захисту порушеного права.
Не погодившись з ухвалою суду, АТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просило ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.5 а.с.92-94). Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Банк зазначав, що не порушував строків звернення до суду зі скаргою, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.01.2018 року у справі №201/4417/16-ц (провадження №61-187св18), нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов`язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб`єктів права на оскарження її незаконних дій. Якщо ж обов`язок державного виконавця здійснити певну дію прямо передбачено законом, але строки її вчинення не зазначені, то бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, оскільки правопорушення є триваючим.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ «Ощадбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №112 від 25 квітня 2007 року в загальному розмірі 37 352 грн.78 коп., а також 373 грн. 53 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» штраф за договором поруки №112 від 25 квітня 2007 року в розмірі 26 грн.15 коп. (т.1 а.с.88-89).
17 вересня 2015 року судом першої інстанції на виконання вищевказаного судового рішення було видано щодо ОСОБА_2 три виконавчі листи (т.1 а.с.96, 103-105).
15 жовтня 2015 року державним виконавцем Южноукраїнського ВДВС відкрито виконавчі провадження з примусового виконання вищезазначених виконавчих листів (т.1 а.с.106-107).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (т.1 а.с.156).
27 вересня 2018 року АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із заявою про заміну боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні його спадкоємцями в межах одержаного у спадщину майна, та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині (т.1 а.с.97-98).
Згідно з відповіддю Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 08.11.2018 року №1141/01-16 та копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , спадщину після його смерті прийняли: дочка померлого – ОСОБА_4 та брат померлого – ОСОБА_5 (т.1 а.с.151,152-169).
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року у задоволені заяви Банку про заміну сторони у виконавчому провадженні було відмовлено (т.1 а.с.210-211).
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, АТ «Ощадбанк» оскаржило його в апеляційному порядку.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22 березня 2019 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Ощадбанк» на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року (т.1 а.с.239).
Копію вказаної ухвали Южноукраїнський ВДВС отримав 28 березня 2019 року (т.2 а.с.7).
31 березня 2019 року начальником Южноукраїнського ВДВС були винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49010091 про стягнення штрафу за договором поруки №112 від 25 квітня 2007 року в розмірі 26 грн.15 коп. на підставі п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку зі смертю боржника (т.2 а.с.128-130).
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року скасовано, ухвалено у справі нове судове рішення. 
Замінено боржника  ОСОБА_2 у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №486/589/15, виданих 17 вересня 2015 року Южноукраїнським міським судом Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_2  на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 352 грн.78 коп., штрафу за договором поруки – 26 грн. 15 коп. та 375 грн. 53 коп. судового збору – правонаступниками боржника – ОСОБА_4  та ОСОБА_5  – в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині (т.2 а.с.71-73).
У жовтні 2019 року Банк звернувся до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність Южноукраїнського ВДВС щодо невинесення постанови про заміну сторони у виконавчому провадженні (т.2 а.с.87-89).
Під час розгляду вказаної скарги 26 листопада 2019 року Южноукраїнським ВДВС було заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи постанов про закінчення виконавчого провадження (копії постанов додавалися) (т.2 а.с.127-130).
Після приєднання вказаних постанов до матеріалів справи представник Банку ОСОБА_6 приймав участь у судовому засіданні, яке відбувалося 21 грудня 2019 року (т.2 а.с.146).
Цього ж дня судом першої інстанції було постановлено ухвалу про часткове задоволення скарги АТ «Ощадбанк». Зі змісту ухвали вбачається, що суд посилався на наявність постанов про закінчення виконавчих проваджень щодо ОСОБА_2 (т.2 а.с.149-152).
Копія цієї ухвали суду була отримана Банком 02 січня 2020 року (т.2 а.с.155). 
03 січня 2020 року ухвала була оскаржена банком у апеляційному порядку.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року у задоволенні скарги Банку відмовлено, а ухвалу суду першої інстанції від 21 грудня 2019 року залишено без змін (т.3 а.с.42-50).
Зі скаргою на неправомірні дії та рішення Южноукраїнського ВДВС щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у сумі 26,15 грн. та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 31 березня 2019 року АТ «Ощадбанк» звернулося до суду 19 лютого 2020 року, про що свідчить штемпель на конверті (т.5 а.с.15). Заяви про поновлення пропущеного строку Банком не заявлено, бо, на його думку, строк не пропущено, оскільки порушення є триваючим.
Відповідно до положень ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За змістом ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:  у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;  у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Згідно з ст.ст.126, 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.  Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.
Матеріали справи свідчать, що Банк, приймаючи участь у справі в якості стягувача при розгляді його скарги на неправомірну бездіяльність Южноукраїнського ВДВС щодо невинесення постанови про заміну сторони у виконавчому провадженні, яка була подана до суду у жовтні 2019 року, достеменно знав про наявність постанов про закінчення виконавчих проваджень. Копії постанов були наявні у матеріалах справи. Крім того про їх винесення зазначалося судом першої інстанції в ухвалі від 21 грудня 2019 року, яка була постановлена у судовому засіданні за участі представника АТ «Ощадбанк», повний текст якої було отримано Банком 02 січня 2020 року. 
Зі скаргою на неправомірні дії та рішення Южноукраїнського ВДВС щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у сумі 26,15 грн. та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 31 березня 2019 року АТ «Ощадбанк» звернулося до суду 19 лютого 2020 року, що свідчить про порушення Банком строку для звернення зі скаргою, передбаченого ст.449 ЦПК України. Заяви про поновлення пропущеного строку Банком не заявлено.
За такого, висновок суду про наявність підстав для залишення скарги Банку без розгляду є правильним.
Посилання АТ «Ощадбанк» на те, що ним строку не порушено, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.01.2018 року у справі №201/4417/16-ц (провадження №61-187св18), нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов`язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб`єктів права на оскарження її незаконних дій. Якщо ж обов`язок державного виконавця здійснити певну дію прямо передбачено законом, але строки її вчинення не зазначені, то бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, оскільки правопорушення є триваючим, колегія суддів вважає хибним.
У вказаній постанові йде мова про бездіяльність державного виконавця, а у даній справі розглядається питання щодо оскарження рішення державного виконавця.
Отже, у вказаному випадку у Банку був десятиденний строк з дня, коли він довідався про порушення його прав, на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження. Якщо цей строк було порушено з поважних причин, Банк мав заявити клопотання про поновлення строку.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31 березня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                  О.В. Локтіонова

Судді                         С.Ю. Колосовський
       
О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 24 липня 2020 року.